Номер провадження: 22-ц/813/8425/20 
Номер справи місцевого суду: 522/9867/20
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.11.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Князюка О.В.
за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» Правника Олександра Петровича на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 липня 2020 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», ОСОБА_3 , третя особа – приватний нотаріус Пономарьова Дар`я Володимирівна про визнання договору купівлі-продажу недійним, визнання протиправним рішення та скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, 

                                         В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ТОВ „ФК „Довіра та гарантія”, ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Пономарьова Д.В. про визнання договору купівлі-продажу недійним, визнання протиправним рішення та скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. В обгрунтування вимог позивачі зазначають, що 04 вересня 2007 року ОСОБА_1 передав в іпотеку АКБ „Імексбанк” у якості забезпечення виконання зобов”язань за кредитним договором № 1687 від 03.09.2007 року квартиру АДРЕСА_1 . 15 серпня 2019 року АКБ „Імексбанк” відступило права вимоги за кредитним та іпотечним договором ТОВ „ФК „Довіра та гарантія”. У червні 2020 року позивачам стало відомо, що квартира, яка була передана ОСОБА_1 у якості виконання зобов”язань за кредитним договором АКБ „Імексбанк”, була відчужена від імені ТОВ „ФК „Довіра та гарантія” ОСОБА_3 . Позивачі вважають договір купівлі-продажу недійсним, а запис про державну реєстрацію спірного майна за ОСОБА_3 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки під час укладення договору відповідачем було порушено ряд законів.
Разом з тим, позивач просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення заборони на проведення будь-яких реєстраційних дій щодо відчуження спірної квартири.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 липня 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено заборону на вчинення реєстраційних дій з приводу відчуження об”єкту нерухомості – квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 110,2 кв.м., житловою площею 62,3 кв.м.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» Правник Олександр Петрович подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 липня 2020 року скасувати, а у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, сторони та їх представники в судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи в режимі відео конференції з урахуванням тимчасового обмеження доступу до Одеського апеляційного суду у зв`язку з поширенням на території України корона вірусної інфекції «COVID -19», не подавали.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
 
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір і невжиття заходів забезпечення позову, може в майбутньому утруднити виконання рішення суду.
З таким висновком колегія суддів погоджується у повному обсязі.
Відповідно до ч.1-2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 
Відповідно до роз`яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів. 
Так, під час вирішення питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а в даному випадку суд лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є іпотечне майно - квартира АДРЕСА_1 , яка 04.09.2007 року була передана ОСОБА_1 за договором іпотеки АКБ „Імексбанк” у якості виконання зобов”язань за кредитним договором № 1687 від 03.09.2007 року.
       При цьому, позивачі зазначають, що ТОВ „ФК „Довіра та гарантія”, як правонаступник АКБ „Імексбанк” у позасудовому порядку, з порушенням норм ЗУ „Про іпотеку”, ЗУ „Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті” відчужило від свого імені належний позивачам предмет іпотеки ОСОБА_3 . У зв”язку з тим, що позивачі не отримували від відповідача письмової вимоги про усунення порушень, а предмет іпотеки підпадає під дію мораторія, договір купівлі-продажу, на думку позивачів, є недійсним, а реєстраційний запис приватного нотаріуса про визнання права власності на предмет іпотеки за ОСОБА_3 неправомірним та таким, що підлягає скасуванню.
Натомість, ТОВ „ФК „Довіра та гарантія” не визнає позов Панченків та зазначає, що відповідачем дотримані норми ст. 35 ЗУ „Про іпотеку” щодо направлення боржникам письмової вимоги про усунення порушень, проте позивачі вимогу іпотекодержателя не виконали, у зв”язку з чим останній звернув стягнення на предмет іпотеки, відповідно до застереження яке міститься в іпотечному договорі, шляхом продажу від свого імені іпотечного майна ОСОБА_3 . 
Таким чином, колегія суддів вбачає, що між сторонами дійсно виник спір з приводу відчуження іпотечного майна - квартири АДРЕСА_1 . Тому, заходи забезпечення позову, які просили застосувати позивачі, у вигляді накладення заборони на вчинення реєстраційних дій щодо відчуження спірної квартири є повністю співмірними із заявленими вимогами позивачів.
Доводи апеляційної скарги, що в матеріалах справи відсутні докази обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення, висновків районного суду не спростовують, оскільки забезпечення позову має за мету до вирішення справи по суті усунути саму можливість  відчужити предмет спору і тим самим утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.
Доводи апеляційної скарги, що суд в порушення вимог ч.7 ст.153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову не вирішив питання про зустрічне забезпечення не є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову, оскільки за відсутності обставин, які є обов`язковою умовою застосування зустрічного забезпечення, таке забезпечення є правом, а не обов`язком суду. Дане питання віднесено на розсуд суду і застосовується у разі наявних до того обґрунтованих сумнівів щодо безперешкодного можливого відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.
Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або коли суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. В ухвалі про забезпечення позову або про зустрічне забезпечення зазначаються розмір зустрічного забезпечення або інші дії, що повинен вчинити заявник у порядку зустрічного забезпечення.
З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв”язку із забезпеченням позову. При цьому, можливість таких збитків має довести відповідач, а суд повинен ретельно дослідити їх, визначити їх потенційний розмір, оцінити співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.
Невирішення в ухвалі про забезпечення позову питання про застосування зустрічного забезпечення не є порушенням зі сторони суду та разом з тим не позбавляє апелянта в порядку ст..154 ЦПК України звернутися до суду із відповідною заявою про застосування зустрічного забезпечення позову зазначивши про відповідні обставини та додавши необідні докази. 
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що постановляючи ухвалу про забезпеченню позову, суд першої інстанції перевірив обставини справи, факти які мають значення для справи, пересвідчився, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясував обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач позовним вимогам, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» Правника Олександра Петровича - залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 липня 2020 року про забезпечення позову - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07.12.2020 року.

Головуючий:                                                О.М. Таварткіладзе

Судді:                                                        А.П. Заїкін

                                                               О.В. Князюк