ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 р.	Справа № 520/6362/2020	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, повний текст складено 16.06.20 року по справі № 520/6362/2020
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                 
          про визнання дій протиправними та  зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій просив суд першої інстанції: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у виплаті лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 р. з 01.01.2018 р. та лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 р. з 01.01.2019 р.; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплачувати позивачу пенсію з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 р. з 01.01.2018 р., здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 р. однією сумою без урахування постанови Кабінету Міністрів  України  № 649 від 22.08.2018 р.; зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області  нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацією за несвоєчасну виплату пенсії з 01.01.2018 р., згідно з постановою Кабінету Міністрів  України  № 159 від 21.02.2001 р., без урахування постанови Кабінету Міністрів України  № 649 від 22.08.2018 р.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 р. позов задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у виплаті лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 р. з 01.01.2018 р. та лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 р. з 05.03.2019 р.; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 р. з 01.01.2018 р.; в іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 р. по справі № 520/6362/2020 та ухвалити постанову, якою відмовити  позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог посилається на те, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, вважає його необґрунтованим, незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивач по даній справі перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області як отримувач пенсії за вислугу років, призначеної на умовах Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ від 09.04.1992 (в подальшому – Закону № 2262-ХІІ). Посилається, що з 01.01.2018 р. пенсію позивача перераховано відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону № 2262-ХІ та постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 № 103 (в подальшому – постанови Кабінету Міністрів України № 103), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби, що визначені станом на 01 березня 2018 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 704. Виплата пенсії проводилася відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 р. № 103. Вважає, що дії Головного управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області щодо проведення перерахунку пенсії за рахунок виплати 50 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року та 75 % з 01.01.2019 р. не можуть вважатися протиправними, оскільки такий перерахунок проведено на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 103, положення п.п. 1, 2 якої на час вчинення спірних дій були чинними та підлягали застосуванню до спірних правовідносин. Посилається на приписи Постанови Кабінету Міністрів України № 804 від 14.08.2019 р. «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», відповідно до якої виплата пенсій, призначених згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" здійснюється у 2019 році в розмірі 75 % суми підвищення пенсії, визначеної станом на 1 березня 2018 року. Крім того, посилається на положення Постанови Кабінету Міністрів України № 1088 від 24.12.2019 р., відповідно до яких з 1 січня 2020 р. виплата пенсій, призначених згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до 1 березня 2018 р. (крім пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським) та перерахованих з 1 січня 2018 р. здійснюється у підвищеному розмірі з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 р. Зазначає, що відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, і він не мав підстав здійснювати перерахунок і виплату пенсії позивача без врахування положень Порядку № 45 та постанови Кабінету Міністрів України № 103.
Учасники справи про дату час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).
Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , призначена пенсія за вислугою років відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області.
За результатами розгляду адвокатського запиту, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 30.04.2020 №2000-0203-8/18096 повідомлено, що   ОСОБА_1 перерахунок  та виплати його пенсії здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства та нараховані пенсійні виплати здійснювалися і здійснюються своєчасно. Крім того, до вищевказаної відповіді  додана довідка  № 2350 від 04.05.2020 р. 
Згідно із вищевказаною довідкою, станом на 01.01.2018 р. розмір пенсії позивача, становить: посадовий оклад – 6060 грн.; оклад за військовим званням полковник – 1480 грн.; надбавки за вислугу років 50% – 3770 грн., всього – 11310,00 грн.  Основний розмір пенсії позивача складає 89% грошового забезпечення.
Не погоджуючись з  там, що  відповідачем пенсія позивачу перерахована, виходячи з 70 % грошового забезпечення та виплачувалася лише  у 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на .01.03.2018 р. з 01.01.2018 р., та лише  у 75 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 р. з 01.01.2019 р., позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності дій відповідача, які полягають у виплаті лише 50% суми підвищення пенсії позивача, визначеного станом на 01.03.2018  р. з 01.01.2018 р.,  та лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 р. з 05.03.2019 р., у зв`язку з чим, судом першої інстанції  зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплачувати позивачу пенсію з урахуванням 100 % сум підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 р., з 01.01.2018 р. 
Приймаючи рішення по даній справі, суд апеляційної інстанції виходить з наступного. 
Щодо вимог позову про  визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області які полягають у виплаті лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 р. з 01.01.2018 р. та лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 р. з 01.01.2019 р., колегія суддів зазначає наступне. 
 Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
 Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон   № 2262-ХІІ.
Нормами ч.ч. 1, 2, 4 ст. 63 Закону № 2262-ХІІ визначено, що перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.
Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Частина 18 статті 43 Закону № 2262-ХІІ визначає, що у разі якщо на момент призначення або виплати пенсії відбулася зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення та/або були введені для зазначених категорій осіб нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством, пенсія призначається з урахуванням таких змін та/або нововведень, а призначена пенсія підлягає невідкладному перерахунку.
 Відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону № 2262-ХІІ, перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів ПФУ та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
 Колегія суддів зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 р. № 45 було затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII.
Пунктом 1 Порядку № 45 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 103) визначено, що пенсії, призначені відповідно до Закону № 2262-ХІІ, у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 45, перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою статті 51 Закону №2262-ХІІ. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Згідно із п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 103, відповідно до частини четвертої статті 63 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” постановлено: перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (далі - Закон) до 01.03.2018 р. (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01.03.2018 р., відповідно до Постанови № 704.
Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 103, виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 01 січня 2018 року у таких розмірах: з 01 січня 2018 року - 50 відсотків; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 відсотків; з 1 січня 2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.
Судова колегія зауважує, що аналіз вищенаведених вище норм вказує на те, що підставою для проведення перерахунку пенсії є фактична зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, проведена на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, наділеного правом установлювати чи змінювати види грошового забезпечення військовослужбовців.
Колегія суддів зазначає, що позивач отримав право на перерахунок пенсії з січня 2018 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №103. При цьому Кабінет Міністрів України уповноважений визначати порядок проведення такого перерахунку, що й було реалізовано ним у Порядку №45.
Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області було здійснено перерахунок та виплату пенсії позивача у розмірах, що передбачені Постанови Кабінету Міністрів України № 103, з відповідними обмеженнями, що не заперечується сторонами по даній справі.
Колегія суддів звертає увагу, що Постанова Кабінету Міністрів України №103 на час вчинення пенсійним органом перерахунку пенсії позивача була чинною, не була визнана неконституційною та підлягала застосуванню до спірних правовідносин.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 р. по справі №826/3858/18, яке було залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 р., та яке набрало законної сили 05.03.2019 було визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України №103 та зміни до пункту 5 Порядку № 45, додатку 2 до Порядку № 45.
Згідно ч. 1 ст. 325 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що постановою Верховного Суду від 12.11.2019 р. по справі №826/3858/18 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року було залишено без змін.
Відповідно до ч. 2 ст. 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Відтак із набранням законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 р. у справі № 826/3858/18 (з 05.03.2019 р.) позивач має право на отримання пенсійних виплат у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 р., починаючи з 05.03.2019 р.
Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 09.04.2020 р. по справі №640/19928/18, а також в рішенні Верховного Суду від 16.08.2019 р. по справі №160/3586/19, яке було залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 р.
Відповідно до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Одночасно, колегія суддів зауважує, що скасування в даному випадку з 05.03.2019 в судовому порядку пунктів 1,2 Постанови Кабінету Міністрів України №103 не впливає на результат розгляду цієї справи по суті, оскільки станом на час виникнення спірних правовідносин відповідні норми Постанови Кабінету Міністрів України № 103 були діючими і пенсійний орган правомірно їх дотримувався.
Вищевказаний висновок узгоджується правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 17.06.2020 р. по справі № 2540/2873/18.
Оскільки відповідач (Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області) є територіальним органом виконавчої влади, які в своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав правових підстав не враховувати приписи п.2 Постанови Кабінету Міністрів України №103.
Отже, в період з 01.01.2018 р. по 04.03.2019 р. іншого законного способу дій, ніж передбачений Постановою Кабінету Міністрів України № 103 у відповідача (Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області) не було, а тому відповідно вимоги позивача за вказаний вище період є необґрунтованими.
Тобто, приписами пунктів 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України №103, які були чинними до 05.03.2019 р., було прямо передбачено порядок виплати перерахованих пенсій колишнім військовослужбовцям у такий спосіб, як це здійснено відповідачем (Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській  області) (виплата 50% підвищення з 01.01.2018 р. та 75% підвищення з 01.01.2019 р. по 04.03.2019 р.).
Разом з тим, з урахуванням вже наведеного вище, з 05.03.2019 р. у відповідача відсутні підстави для виплати пенсії позивача відповідно до пунктів 1,2 Постанови Кабінету Міністрів України №103, а тому позивач має право з цієї дати (05.03.2019 р.) на виплату пенсію з урахуванням 100% суми підвищення пенсії. 
Відповідно доводи скаржника про відсутність підстав для задоволення позову з 05.03.2019 р.  є необґрунтованими.
 Щодо посилання скаржника на приписи Постанови Кабінет Міністрів України N 804 від 14.08.2019 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» (набрала законної сили 04.09.2019 р.) щодо того, що виплата пенсій у 2019 році здійснюється у 2019 році в розмірі 75% суми підвищення, визначеного на 01.03.2018 р., то колегія суддів зазначає, що застосування вказаної Постанови Кабінету Міністрів України буде порушенням ст. 63 Закону № 2262-ХІІ, оскільки фактично призведе до зменшення суми підвищення до пенсії позивача до 75%, з урахуванням вже визначеного позивачу з 05.03.2019  р. права на виплату пенсії у 100% розмірі підвищення пенсії, що не буде відповідати ч. 4 ст. 63 Закону №2262-ХІІ.
Також, стосовно посилання скаржника на приписи Постанови Кабінет Міністрів України № 1088 від 24.12.2019 р. «Деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян», відповідно до якої з 01.01.2020 р. виплата пенсій здійснюється у підвищеному розмірі з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на .01.03.2018 р., то колегія суддів зазначає, що це не спростовує факту того, що пенсійним органом було протиправно, починаючи з 05.03.2019 р., зменшено розмір пенсії позивача за рахунок виплати з 05.03.2019 р. 75 % суми підвищення належної йому пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 р., замість 100 відсотків суми підвищення пенсії.
З урахуванням викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку щодо протиправності дій Головного  управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у виплаті ОСОБА_1 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 р. з 05.03.2019 р., а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. 
Оскільки дії пенсійного органу, які полягають у виплаті позивачу 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 р. з 05.03.2019 р. є протиправними,  колегія суддів вважає, що також підлягають задоволенню вимоги позову в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити позивачу пенсію  з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 р. з 05.03.2019 р. 
Крім того, колегія суддів зауважує, щодо необґрунтованості висновку суду першої інстанції щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області "виплачувати" позивачу пенсію, а не "виплатити" позивачу пенсію, з огляду на таке. 
Частиною 1 статті 5 КАС України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Виходячи з системного тлумачення зазначених положень законодавства вбачається, що особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.
Тобто, в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним за встановленням судом факту їх порушення.
Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Таким чином, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.
Таким чином, вказана вимога позивача "виплачувати" пенсію є такою, що спрямована на  майбутнє, тобто на відносини, відносно яких на даний момент відсутні докази того, що вони будуть порушені суб`єктом владних повноважень, оскільки предметом захисту в адміністративному судочинстві є саме порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або їхніх посадових чи службових осіб права та інтереси позивачів, а тому в даному випадку належним способом захисту позивача буде саме зобов`язання відповідача "виплатити" позивачу пенсію.
Верховний Суд України, розглядаючи справу № 21-438а12, у своїй постанові від 26.03.2013 р. прийшов до правового висновку про те, що відповідно до ч. 1 статті 2, п.п. 6, 8 ч. 1 статті 3, ч. 1 статті 6 КАС України, предметом захисту в адміністративному судочинстві є саме порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або їхніх посадових чи службових осіб права та інтереси позивачів.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону № 2262-ХІІ, перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Частиною 3 статті 52 Закону № 2262-ХІІ визначено, що виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною сумою у встановлений строк, але не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія.
Частиною 2 статті 55 Закону № 2262-ХІІ визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу ПФУ, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
 Колегія суддів зауважує, що системний аналіз ст. ст. 51, 52, 55, 63 Закону №2262-ХІІ свідчить, що наявність у Кабінету Міністрів України права встановлювати "порядок перерахунку пенсії” не є тотожним праву встановлювати “строки перерахунку пенсії", "строки виплати пенсії".
 Отже, питання строків виплати доплат до пенсії за результатами проведеного перерахунку, тобто частини пенсії особи, а також розмірів такої доплати не охоплюються поняттям "порядок проведення перерахунку пенсії".
Колегія суддів зауважує, що законодавством не передбачено виплати пенсії, належної позивачу, частинами, а отже належним виконанням судового рішення, в даному випадку, є виплата суми недоплаченої частини основного розміру пенсії однією сумою.
 Відповідно до ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30.01.2003 р. № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).
Так, у своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 у справі Ганс-Адам ІІ проти Німеччини"). "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копецький проти Словаччини").
В даному випадку легітимні сподівання позивача на отримання пенсійний виплат, передбачені чинними нормами Законів України, тобто вони є конкретними, а тому на них поширюється режим "існуючого майна".
Колегія суддів зауважує, що пенсійний орган в обґрунтування вимог скарги посилається на те, що спосіб виконання дій, які має вчинити та рішенням суду суб`єкт владних повноважень, не визначений у спірних правовідносинах нормативно, а також на те, що суд не може перебирати на себе функції суб`єкта владних повноважень в реалізації владних управлінських функцій і вирішення питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта. Зазначає, що кількість платежів у межах однієї суми коштів не порушує прав особи на соціальний захист у формі пенсійного забезпечення, адже метою судового захисту є спонукання владного суб`єкта до належного виконання адміністративних функцій у повному обсязі, що (даному конкретному випадку) полягає у проведенні розрахунку за усією належною до одержання сумою пенсії, а тому вважає цю вимогу позивача необґрунтованою та безпідставною.
Нормами ст. 246 КАС України визначається зміст рішення суду.
Частиною 6 наведеної статті визначено, що у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про порядок і строк виконання рішення.
Колегія суддів зазначає, що в даному випадку виплата суми недоплаченої частини основного розміру пенсії однією сумою є фактично способом захисту прав позивача, оскільки по - перше вказані суми повинні були вже виплачені позивачу і відповідно громадянин має право отримати одразу всю суму на виконання рішення суду, а по - друге це буде фактично порядком виконання рішення суду, відповідно до вказаної вище норми КАС України, з огляду на спір щодо порядку виконання судового рішення, а тому суд першої інстанції мав визначити спосіб виконання рішення суду.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо здійснення пенсійним органом виплати суми недоплаченої частини основного розміру з 01.01.2018 р. та з 05.03.2018 р. однією сумою.  
Відповідно посилання суду першої інстанції та доводи пенсійного органу в обґрунтування відмови у задоволенні вимог в  наведеній вище частині є необґрунтованими. 
Щодо вимог позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити позивачу компенсацією за несвоєчасну виплату пенсії з 01.01.2018 р., згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 р. 
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Частиною 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Отже, з урахуванням викладеного, колегія суддів зауважує, що нарахування та виплата суми пенсії ставить первинною подією щодо компенсації втрати частини пенсії, яка нараховується та виплачується, відповідно, після та за результатом нарахування та виплати основної суми пенсії, а тому в даному випадку вимоги про зобов`язання відповідача про нарахування та виплату позивачу компенсації за несвоєчасну виплату пенсії (у зв`язку з порушенням строків їх виплати) є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню. 
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах від 10.07.2018 р. по справі № 404/6317/16-а, від 25.10.2018 р. по справі № 420/1410/17, від 10.02.2020 р. по справі №134/87/16-а.
Щодо вимог позивача про не застосування постанови Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 р., колегія суддів зазначає наступне.
Питання застосування чи незастосування Постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 р. при виконанні судового рішення є питанням вже безпосереднього виконання такого рішення, і оскарження відповідних дій чи бездіяльності вже цієї стадії, тому такі вимоги є також  передчасними. 
 Стосовно посилання сторін по справі на практику Верховного Суду, то колегія суддів зауважує, що в межах спірних правовідносин по даній справі підлягають врахуванню наведені вище судом апеляційної інстанції рішення вказаного суду. 
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи відповідача щодо правомірності проведеної перевірки є помилковими.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування  закону, який підлягав застосуванню.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до вимог ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення, з прийняттям нового судового рішення щодо заявлених позивачем  вимог. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 р. по справі № 520/6362/2020 скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову, а саме необхідно:  визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають  у виплаті ОСОБА_1 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 р., з 05.03.2019 р.; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 р., з 05.03.2019 р., здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 05.03.2019 р. однією сумою; в задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Оскільки, відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, і дана справа відноситься до справ незначної складності, а також враховуючи те, що дана справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст. 327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 року по справі № 520/6362/2020  скасувати.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у виплаті ОСОБА_1 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, з 05.03.2019 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, з 05.03.2019 року, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 05.03.2019 року однією сумою.
В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    І.С. Чалий   	
Повний текст постанови складено  16.11.2020 року