Дата документу 16.12.2020 Справа № 310/9910/18

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
16 грудня 2020 року                                                         м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 310/9910/18
Провадження № 22-ц/807/3385/20

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Кримської О.М. (суддя-доповідач),
суддів: Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,
за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 листопада 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 як законного представника ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, спричинених внаслідок злочину,
В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2018 року ОСОБА_2 , що діяла, як законний представник ОСОБА_3 , звернулась до суду з позовом, який в подальшому було уточнено до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, спричинених внаслідок злочину. 
Вимоги позову мотивовані тим, що 28.02.2018 в м. Бердянську, відповідач, керуючи транспортним засобом «Hyundai I30» реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушила вимоги Правил дорожнього руху, внаслідок чого скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_3 .
В результаті ДТП ОСОБА_3 отримала чисельні тілесні ушкодження, які в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, з якими її було доставлено до КУ БМР «Бердянське територіальне медичне об`єднання», а в подальшому до КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І.Мечнікова». 
З моменту отримання тілесних ушкоджень, після події ДТП до теперішнього часу ОСОБА_3 отримує лікування, у зв`язку з чим несе матеріальні витрати. 
Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 липня 2018 року відповідача визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Під час розгляду кримінального провадження було подано цивільний позов, який було задоволено частково: стягнуто з відповідача документально підтверджені матеріальні збитки в сумі 55076,74 грн. Ці збитки складаються з витрат на лікування ОСОБА_3 в період часу з 28.02.2018 по 28.05.2018.
В період з 29.05.2018 року по 15.04.2019 року на лікування ОСОБА_3 було додатково витрачено 328078,52 грн. Відповідачу про стан ОСОБА_3 відомо, проте в добровільному порядку ОСОБА_1 не відшкодовує завдані збитки. 
Крім матеріальних збитків, позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 375000 грн., мотивуючи тим, що ОСОБА_3 після ДТП деякий час не розуміла, що саме з нею трапилось через отриману травму голови, а коли пришла до свідомості то зазнала величезного шоку, переживає через те, що її дочка постійно опікується нею, постійно відчуває фізичний біль і досі від отриманих тілесних ушкоджень, зазнає психологічні страждання через те, що знаходиться постійно в лежачому положенні, не може себе в достатній мірі обслуговувати, що вкотре призводить до відчуття принизливості. З часу трагедії, у ОСОБА_3 повністю змінився устрій життя, вона не може як раніше знаходитись на вулиці, спілкуватись зі своїми подругами, знайомими, донькою, що призводить до моральних страждань. Позивач також просив стягнути процесуальні витрати пов`язані з наданням правничої допомоги адвоката в розмірі 5000 грн. 
Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог позивач просила стягнути з відповідача матеріальні збитки в сумі 328078,52 грн.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальних збитків 328078 грн. 52 коп., та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., понесені процесуальні витрати за правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_4 , судовий збір на користь держави в сумі 5201,79 грн.
В задоволенні іншій частини вимог про відшкодування моральної шкоди – відмовлено.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення в цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вона, як відповідач у справі не була належним чином повідомлена про розгляд справи, наявні в матеріалах справи конверти, що повернулись до суду з відміткою установи пошти «за закінченням терміну зберігання» не підтверджують належного її повідомлення про час та місце судових засідань, оскільки не були їй вручені. 
Також зазначала, що ОСОБА_2 не уповноважена звертатись до суду в інтересах особи потерпілої внаслідок ДТП – своєї матері ОСОБА_3 , оскільки остання не визнана судом недієздатною, а у відповідності до ст. 59 ЦПК України ОСОБА_2 не може вважатись законним представником ОСОБА_3 без надання документів підтверджуючих повноваження бути законним представником. 
Вважає,що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, щодо того, що з відповідача повинно бути стягнута вартість усіх ліків, що приймає ОСОБА_3 , оскільки остання має значну кількість супутніх хвороб, що не пов`язані з подією ДТП. У виписних епікризах не вказано тривалість та частоту вживання препаратів, а в матеріалах справи наявні чеки від «ДОЛ КМ», які не повинні сплачуватись відповідачем, оскільки позивачем не доведено, що договори були укладені в інтересах потерпілої або нею особисто, а матеріали справи не містять інформації, щодо мети перебування у лікарні. Позивачем не доведено необхідність придбання такого дорогого медичного ліжка для ОСОБА_3 .
Також, як зазначено в апеляційній скарзі, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не було враховано, що відповідач має на вихованні неповнолітню доньку, вже відшкодувала матеріальну шкоду після ухвалення вироку суду в розмірі 200076,74 грн. та повністю відшкодувала моральну шкоду завдану ОСОБА_3 в розмірі 100000 грн.
Представником позивача адвокатом Соботюк В.А. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують обставини встановлені судом першої інстанції. Просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

У відзиві зазначав, що позовна заява до суду першої інстанції надійшла 28.11.2018, після цього суд вживав заходів, щодо належного повідомлення відповідача про час та місце слухання справи. Відповідач, не отримуючи поштою судові повістки, подавала заяви щодо відкладення розгляду справи, тобто була обізнана про наявність судового провадження. В свою чергу ОСОБА_1 свідомо не зверталась до сулу із заявами про ознайомлення з матеріалами справи та не подала відзиву на позовну заяву.
При звернені до суду ОСОБА_2 подала документи, які підтверджують, що остання є донькою ОСОБА_3 , яка є інвалідом 1Б групи безстроково, знаходиться в немічному стані і є непрацездатною. Позивач мала право на звернення до суду в інтересах гр. ОСОБА_3 без спеціальних на те повноважень на підставі ч. 2 ст. 172 СК України та ч. 2 ст. 4 ЦПК України.
Деякі ліки з переліку наведених відповідачем були необхідні ОСОБА_3 у зв`язку з загостренням хронічних хвороб, симптоми яких проявились внаслідок отримання потерпілою тяжких тілесних ушкоджень внаслідок ДТП. Перебування ОСОБА_3 в КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня мі. І.І. Мечникова» обумовлено переведенням з лікарні у м. Бердянську для її оперативного втручання та лікування. Спеціальне ліжко для інваліда 1Б групи є необхідним, а його вартість в порівнянні з іншими модифікаціями є найдешевшим. 
При ухваленні рішення суд першої інстанції врахував факт перебування на утриманні відповідача малолітньої дитини, у зв`язку з чим задовольнив позов в частині стягнення моральної шкоди частково. Представником позивача адвокатом Соботюк В.А. заявлено про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у сумі 3200 грн. ( т.2 а.с. 70-78).

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктом 3 частини 3 статті 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що вона, як відповідач у справі, не була належним чином повідомлена про розгляд справи, наявні в матеріалах справи конверти, що повернулись до суду з відміткою установи пошти «за закінченням терміну зберігання» не підтверджують належного її повідомлення про час та місце судових засідань, оскільки не були їй вручені. 

Апеляційний суд, перевіривши вищеназвані твердження апеляційної скарги, дійшла висновку щодо їх обгрунтованості з огляду на таке.

Статтею 43 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Відповідно до частини 1,2 статті 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи..
У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Як передбачено ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

Відомості про те, що ОСОБА_1 була належним чином, у спосіб, встановлений статтею 128 ЦПК України, повідомлена судом першої інстанції про судове засідання призначене на 19 листопада 2019 року у матеріалах справи відсутні.
Наявні в справі поштові конверти із судовим повістками, направлені на адресу ОСОБА_1 , були повернуті установою пошти із зазначенням причини невручення - «за закінченням встановленого строку зберігання», не можна вважати належним повідомленням відповідача про дату та час розгляду цивільної справи.

У рішеннях від 27 червня 2017 року у справі "Лазаренко та інші проти України" і від 03 жовтня 2017 року у справі "Віктор Назаренко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.

Ураховуючи, що названі порушення процесуальних норм, на яких наголошує відповідач, є обов`язковою підставою для скасування заочного рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 листопада 2019 року в цій справі, тому колегія суддів приходить до висновку про скасування судового рішення на підставі п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України, та прийняття нового рішення про часткове задоволення позовних вимог у розмірі, які визначені судом першої інстанції.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з доведеності позовних вимог та обов`язку відповідача відшкодувати моральну та матеріальну шкоду заподіяну з її вини, що підтверджується вироком у кримінальній справі. 

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 20.06.2002 та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 25.09.1999 (т.1 а.с. 9,10).

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 липня 2018 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України ( т.1 а.с.15-17).

Зі змісту вироку вбачається, що 28.02.2018 приблизно о 08 годині 30 хвилин, в світлу пору доби, в м. Бердянську Запорізької області, обвинувачена ОСОБА_5 , керуючи технічно справним легковим автомобілем «Hyundai I30» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась крайньою лівою смугою проїзної частини вул. Мелітопольське шосе з боку вул.Кабельників в напрямку в пр.Західного, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу.
Під час наближення до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувала потерпіла ОСОБА_3 , обвинувачена ОСОБА_5 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода, порушила вимоги пункту 18.1 Правил дорожнього руху, а саме, не зменшила швидкість та не зупинилась, щоб дати дорогу пішоходу, для якої могла бути створена перешкода чи небезпека, внаслідок чого скоїла наїзд на потерпілу ОСОБА_3 .
В результаті наїзду потерпіла ОСОБА_3 отримала наступні тілесні ушкодження: тяжку черепно-мозкову травму. Забій головного мозку II ступеня (середньої) тяжкості. Субарахноїдальний крововилив (крововилив над павутинною оболонкою головного мозку). Двосторонні субдуральні гідроми (крововилив під тверду мозкову оболонку). Відкритий перелом потиличної кістки з переходом на основу черепа. Забита рана м`яких тканин волосистої частини голови. Травматичний шок II ступеня. Закритий багатоуламковий перелом верхньої третини лівої ліктьової кістки зі зміщенням, які в сукупності кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».
Окрім того, вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23.07.2018 року розглянуто цивільний позов потерпілої, який задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування: майнової шкоди 55076 (п`ятдесят п`ять тисяч сімдесят шість) гривень, 74 коп.; моральної шкоди 70000 ( сімдесят тисяч) гривень; витрат на правову допомогу 8000 (вісім тисяч) гривень.

В подальшому, 03.08.2018 року адвокатом Соботюком В.А., на адресу ОСОБА_5 направлено претензію про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, якою до відповідача заявлено вимоги про добровільну оплату 123085,38 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди станом на 31.07.2018 ( т.1 а.с.18)

Відповідно до виписного епікризу з історії хвороби № Э1651 ОСОБА_3 перебувала у відділенні Церебральної нейрохірургії № 2 КЗ «Дніпропетровської обласної клінічної лікарні ім. І.І. Мечникова». Ушкодження в результаті ДТП в м. Бердянськ, 28.02.2018 близько 08-25 год. була збита автомобілем на пішохідному переході, знаходилась на лікуванні в міській лікарні у м. Бердянськ, потім 06.03.2018 по лінії сан.авіації транспортована до Обласної клінічної лікарні ім. І.І. Мечникова для подальшого лікування. Дата надходження 06.03.2018, дата виписки 03.09.2018 (т.1 а.с. 19-21).

Відповідно до відповіді, наданої адвокату Соботюку В.А. Комунальним некомерційним підприємством «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» ДМР від 15.11.2018 р. ОСОБА_3 , знаходиться під наглядом лікаря загальної практики – сімейного лікаря АЗПСМ № 2 КНП «ДЦПМСД № 4» з діагнозом: наслідки перенесеної важкої сполучної ЧМТ, забою головного мозку ІІ ст., САК, двосторонні субдуральні гігроми, відкритого перелому потилочної кістки з переходом на основу черепа, закритого багато уламкового внутрішньо суглобового перелому ліктьової кістки, ГПМК (27.03.2018). Дісциркуляторна після травматична сицефаопатія ІІІ ст. з помірним інтелектуально-мнестичним зниженням. Помірно виражений тетрапарез. Виражена координаторно-мозочкова недостатність. Порушення функції тазових органів за центральним типом. 
ІХС. Післяінфарктний кардіосклероз (25.05.2018). ГБ ІІІ ст. 2 ст. ризик високий. СН ІІА ст. хр. пієлонефрит рецидивуючий перебіг. Цукровий діабет 3 типу, середньої важкості, субкомпенсація. Багатовузловий зоб, еутіреоз. Мікропроліферативна діабетична ретинопатія. 
СПО 08.03.2018 відкрита репозиція МОС пластиною та гвинтами внутрішньо-суглобового багато уламкового перелому ліктьової кістки. Контрактура лівого ліктьового і променевоп`ястного суглобів ( т.1 а.с. 39-40).

Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 018486 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , 09.11.2018 року встановлено безстроково першу – Б групу інвалідності та зроблено висновок про умови та характер праці, відповідно до якого, ОСОБА_3 потребує постійного стороннього регульованого догляду ( т.1 а.с.38).

Як вбачається з виписного епікризу № Э1651, медичної карти амбулаторного хворого, відповіді на адвокатський запит від 07.11.2019, ОСОБА_3 були призначені наступні лікарські засоби: цефазолін, дексалгін, фраксіпарін, нейроксон, пентоксифиллін, р-р Хартмана, Дарроу, стерофундін, метронідазол, ессенціале, омепразол, гліателін, аксотілін, нистатін, ванатес-комби, ебрантіл, каптопрес, леркамен, фурамаг, корвитол, раниприл, еллетор, велетекс, генсулін Р, магнезія, улсепан, раміпріл, сертофен, атропін, кваніл, осетрон, езонекса, езонекс, вазар, корвітон, діаліпон, пан текс, леркамен, панадол, німесіл, дуфалак, меробозід, перкомен, левофлоксацін, лібро, ПК-Мерц, гекодез, лінезолід, меронем, анаперон, лакто, лінекс, флуконазол, тівортін, валодін, аторіс, кардіомагніл, моносан, клопідогрель, предуктал МР, ізо-нет спрей, гівалекс, цефтріаксон, медотілін, ванадіп, гліатілін, софор, діабетон МР,ману рал, клотримазол, ЛФК, масаж; фенобарбітал, Актропіт, альгеріка, ПК-мерц, гліателін, кортексін, нольпаза, вальсокор, конкор, діабетон, софор, вальпроком, генінсулін. Харчування через зонд Нутріком.

Також зазначено, що після стаціонарного лікування, ОСОБА_3 було рекомендовано продовжувати лікування за місцем мешкання, заняття ЛФК, масаж, фізіотерапія, приймати клексан, нормовен, еластичне бинтування н/к (компресионні панчохи), кортексин, тардиферон, кардіомагніл, корвітол, вальсакор, валодін, ПК-мапц, діабетон, софор, актопід, контролювати глюкозу, загальні аналізи крові, сечі.

На підтвердження понесених позивачем витрат до матеріалів справи долучено квитанції та оплачені рахунки за медичні препарати, отримані медичні послуги, придбане медичне обладнання ( т.1 а.с. 45-88, 145-156).

Вказаними письмовим доказами підтверджуються витрати, понесені у зв`язку з продовженням лікування та реабілітації ОСОБА_3 в період: з 29.05.2018 по 15.04.2019

В апеляційній скарзі, як підставу для скасування рішення суду першої інстанції та відмови в задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди, ОСОБА_1 посилалась на те, що ОСОБА_3 має супутні хвороби, при цьому а ні лікарі, а ні позивач при зверненні до суду не розмежував, які саме ліки пов`язані з тілесними ушкодженнями завданими внаслідок ДТП, що сталась 28.02.2018 року, а які пов`язані з супутніми хворобами. Зазначала, що позивач не довів, що придбання медичного ліжка на суму 17575 грн. відповідає переліку заходів лікування. Також на думку апелянта позивачем не доведено, що чеки за договорами з «ДОЛ КМ» укладені саме в інтересах потерпілої та у зв`язку з подією ДТП, а вказані чеки не містять переліку наданих медичних послуг.

Частиною 1 статті 81 передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вина відповідача ОСОБА_4 у завданні ОСОБА_3 тяжкого тілесного ушкодження з використанням джерела підвищеної небезпеки – автомобіля «Hуundai I30» підтверджується вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області у кримінальному провадженні № 310/2953/18 від 23 липня 2018 року, яким ОСОБА_5 засуджено за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до частин 1,2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.  Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як передбачено частинами 1,2 статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Пленумом ВССУ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. 

Відповідачем ОСОБА_1 до апеляційної скарги не долучено належних та допустимих доказів, які б свідчили, про факти завищення розміру матеріальної шкоди, невідповідності понесених позивачем та підтверджених квитанціями витрат на придбання медичних препаратів і обладнання, призначенням лікарів. 

ОСОБА_1 хоча і ставить під сумнів призначення ОСОБА_3 таких препаратів як кокарніт, декасан, сумамед, тобрекс, клексан, фізіотенс, проктозан нео, реліф адванс, седістрес, глутаргін, ПК-мерц, предуктал, ксаренто, проте доказами не довела, що останні не пов`язані з наслідками завдання ОСОБА_3 тяжких тілесних ушкоджень, чи що хронічні хвороби ОСОБА_3 не загострились в результаті таких ушкоджень. 

Відповідачем не визначено суму, на яку повинно бути зменшено розмір матеріальної шкоди у зв`язку з придбанням лікарських засобів, які на її думку не пов`язані з тілесними ушкодженнями ОСОБА_3 , що отримані позивачем в наслідок події ДТП, та в яких квитанціях зазначено про придбання таких препаратів.

Ураховуючи встановлення ОСОБА_3 1-Б групи інвалідності після події ДТП та призначення індивідуальної програми реабілітації інваліда, якою передбачено придбання спеціальних засобів для догляду, придбання позивачем спеціального ліжка вартістю 17575 грн. відповідає меті лікування ОСОБА_3 та відноситься до категорії матеріальної шкоди, що повинна бути відшкодована відповідачем.

Оспорюючи доцільність придбання такого медичного обладнання, відповідач не довела, що його тип та модель не відповідають ступеню ураження здоров`я ОСОБА_3 
ОСОБА_1 не доведено, що придбане медичне обладнання за своїм призначенням не відповідає тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_3 чи потреба у ньому взагалі відсутня. 

Факт перебування ОСОБА_3 на лікуванні у КЗ «ДОЛ ЛМ» - Комунальному закладі «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» після події ДТП та у зв`язку з нею, підтверджується виписним епікризом № Э1651, що досліджувався судом. 
Необхідність перебування ОСОБА_3 у вказаному медичному закладі обумовлена тяжкістю та обсягом тілесних ушкоджень завданих злочином, а необхідність отримання такого лікування відповідачем не спростована. 
Отже, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_4 328 078,52 грн. в рахунок відшкодування завданих матеріальних збитків.
Твердження апеляційної скарги про те, що позовна заява була подана не уповноваженою на те особою, без надання будь-яких документів підтверджуючих повноваження ОСОБА_2 бути законним представником ОСОБА_3 спростовуються матеріалами справи.

Суд першої інстанції мотивовано зазначив у рішенні про те, що у ч. 2 ст.172 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син мають право звернутися за захистом прав та інтересів непрацездатних, немічних батьків як їх законні представники, без спеціальних на те повноважень.
Відповідно до ч.2 ст.4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 з часу отримання тілесних ушкоджень знаходиться в немічному стані та є не працездатною.

За змістом ч. 6 ст. 55 КПК України якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб.

У кримінальному провадженні ЄРДР № 12018080130000594 від 28.02.2018 потерпілою особою було визнано саме ОСОБА_2 , що є донькою ОСОБА_3 – особи, яка отримала тілесні ушкодження внаслідок події ДТП.

Отже, суд першої інстанції, з висновком якого в цій частині погоджується колегія суддів, прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_2 , як дочка ОСОБА_3 має право на звернення з вказаним позовом до суду без спеціальних на те повноважень. Наведене узгоджується з висновком Вищого спеціалізованого суду України викладеним в ухвалі від 10.10.2012р. у справі № 6-24306св12.

До того ж, матеріали справи містять копію ордеру про надання правової допомоги адвокатом Соботюком В.А. позивачці ОСОБА_3 , який виданий 06 листопада 2018 року ( т.1 а.с.91). 
Позовна заява подана до суду першої інстанції 27 листопада 2018 року за підписом представника позивача – адвоката В.А. Соботюк ( т.1 а.с.1-6).

Як передбачено ст. 23 ЦК України, в редакції чинній на час розгляду справи, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

Частиною 1 ст. 1168 ЦК України, визначено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне – за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 

При визначені розміру моральної шкоди судом було враховано, що внаслідок наїзду на ОСОБА_3 останній були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх спричинення, прийнято до уваги тривалість її лікування, яке з дня ДТП продовжується до теперішнього часу – вже протягом 3-х років. 

Потерпілій, після ухвалення вироку Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 липня 2018 року, встановлено безстроково першу – Б групу інвалідності та зроблено висновок про умови та характер праці, відповідно до якого, ОСОБА_3 потребує постійного стороннього регульованого догляду та нагляду і лікування невропатолога та психіатра. 

Інвалідність першої - Б групи присвоєна позивачу в листопаді 2018 року внаслідок травм, отриманих під час дорожньої транспортної пригоди, позивач на сьогоднішній день не відновила стан свого здоров`я, а тому, відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок ДТП та отримання інвалідності першої групи є самостійною підставою для відшкодування моральної шкоди.

При ухваленні оскаржуваного судового рішення, судом враховано, що стан ОСОБА_3 до цього часу важкий, остання є немобільною, її пам`ять знижена, вона не орієнтується в часі та просторі. ОСОБА_3 внаслідок події ДТП, що сталась з вини відповідача, до цього часу має обмеження щодо самообслуговування, пересування та трудової діяльності. що впливає на ступінь моральних страждань позивача.

З урахуванням наявності у відповідача на утриманні малолітньої дитини, її поведінку після скоєння ДТП, відшкодування матеріальних збитків, понесених позивачем до 29.05.2018, справедливою, розумною та достатньою є сума компенсації моральної шкоди позивачеві визначена судом першої інстанції у сумі 100 000, 00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи;
Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Витрати позивача на правничу допомогу під час апеляційного перегляду справи склали 3200 грн., що підтверджуються договором про надання правової допомоги № 18/2 від 20.04.2018, актом розрахунку №4/18 від 06.11.2020 року, копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 4/18 від 06.11.2020 на суму 3200 грн.

Отже, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , як представника ОСОБА_3 , підлягає стягненню сума витрат понесених позивачем на правову допомогу, що складає 3200 грн.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 листопада 2019 рокув цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:
Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ), в інтересах якої діє як законний представник ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ), в рахунок відшкодування матеріальних збитків 328078 грн. 52 коп. (триста двадцять вісім тисяч сімдесят вісім гривень п`ятдесят дві копійки) та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. (сто тисяч гривень), а також понесені процесуальні витрати за правничу допомогу у розмірі 5000 грн. (п`ять тисяч гривень).
Стягнути з ОСОБА_4 ,( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір на користь держави в сумі 5201,79 грн. (п`ять тисяч двісті одна гривня сімдесят дев`ять копійок).
В задоволенні іншої частини вимог про відшкодування моральної шкоди відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 ,( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ), як представника ОСОБА_3 , в рахунок відшкодування витрати на правничу допомогу 3200 грн ( три тисячі двісті гривень).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 21 грудня 2020 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова