Постанова                                    
Іменем України
18 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 127/22903/18
провадження № 61-15272св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів:  Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,  Коротуна В. М.,           
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування, відшкодування майнової та моральної шкоди
 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 квітня 2019 року у складі судді  Федчишена С. М. та постанову Вінницького апеляційного суду від 03 липня            2019 року у складі колегії суддів: Рибчинського В. П., Голоти Л. О.,                    Денишенко Т. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, неодноразово збільшуючи позовні вимоги, просив стягнути на його користь:                  з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», страхова компанія) 248 159,68 грн, з яких: 11 208,77 грн страхового відшкодування без ПДВ; 9 061,40 грн пені за прострочення грошового зобов`язання; 777,00 грн 3 % річних; 1 770,51 грн інфляційних втрат; 225 342,00 грн моральної шкоди;                     із ОСОБА_2 241 363,28 грн, з яких: 225 342,00 грн моральної шкоди;                           4 355,26 грн відшкодування втрати товарної вартості; сума різниці між розміром страхового відшкодування та фактичним розміром витрат для проведення відновлювального ремонту, покриття завданої шкоди - 11 666,02 грн. Стягнути                з відповідачів на свою користь 36 125,67 грн судових витрат, з яких: 4 895,23 грн судового збору за позов; 353,00 грн судового збору за витребування доказів;                          16 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу; 1 600,00 грн витрат за висновок експертного автотоварознавчого дослідження транспортного засобу; 10 010,00 грн витрат за проведення оцінки розміру моральної шкоди; 3 267,44 грн компенсації за втрачений заробіток.
 
Як на обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 03 січня            2018 року о 16 год 10 хв водій ОСОБА_3 у м. Вінниці на перехресті вулиць Московська - Данила Нечая, керуючи тимчасово наданим йому автомобілем марки «RENAULT TRAFIC», державний номерний знак НОМЕР_1 , порушивши Правила дорожнього руху України (далі - ПДР), допустив зіткнення               з автомобілем марки «КІА SPORTAGE», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням   ОСОБА_1 . 
 
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 лютого             2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. 
 
На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 14 грудня 2017 року № АК-7850351. 
 
В результаті ДТП автомобіль марки «КІА SPORTAGE», державний номерний знак НОМЕР_2 , зазнав механічних пошкоджень. 
 
05 січня 2018 року позивач надав свій автомобіль для огляду спеціалісту відділу врегулювання страхової компанії ОСОБА_4 за адресою: вул. Винниченка, 7,                    м. Вінниця, який того ж дня склав акт огляду транспортного засобу (дефектну відомість), визначив характер усіх наявних пошкоджень та провів їх опис                              і фотофіксацію. 
 
13 січня 2018 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» склала ремонтну калькуляцію № 18-140837, згідно з якою вартість ремонту визначено в розмірі 43 157,02 грн без ПДВ. Сторони досягли згоди, а тому не наполягали на проведенні експертної оцінки пошкодженого майна.
 
28 березня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування з урахуванням фізичного зносу, розрахованого згідно                                з  законодавством, однак у 15-денний термін рішення прийняте не було, виплати не здійснені. У встановлений законом граничний 90-денний строк рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у виплаті страховик також не прийняв.
 
14 травня 2018 року страхова компанія листом від 13 квітня 2018 року № 369 повідомила позивача про необхідність повторного огляду 26 квітня 2017 року пошкодженого транспортного засобу незалежним експертом. Оскільки визначена страховиком дата огляду знаходилася в минулому, а сам лист відповідача відправлений із запізненням майже на місяць, зміст таких вимог є не зрозумілим, тому виконати їх було неможливо. 
 
22 травня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою-претензією,            в якій зазначав про необхідність виплати страхового відшкодування. Проте листом від 07 червня 2018 року № 3655 позивачу відмовлено у визнанні його претензії. Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив позов задовольнити. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Вінницький міський суд Вінницької області рішенням від 05 квітня 2019 року позов задовольнив частково. Стягнув з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 19 136,31 грн, з яких: 11 208,77 грн страхового відшкодування без ПДВ; 4 067,40 грн пені за прострочення грошового зобов`язання; 348,00 грн - 3 % річних; 512,14 грн інфляційних втрат; 3 000,00 грн  моральної шкоди. Стягнув з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 659,13 грн судових витрат, з яких: 205,18 грн - витрати зі сплати судового збору; 391,39 грн - витрати з проведення судово-психологічної експертизи; 62,56 грн - витрати з проведення автотоварознавчого дослідження. В решті позову відмовив. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 залишив без задоволення.
 
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що оскільки вартість ремонту автомобіля марки «КІА SPORTAGE», державний номерний знак НОМЕР_2 , відповідно до ремонтної калькуляції становить 43 157,02 грн з вирахуванням зношення запчастин 56 %, а страхова компанія виплатила лише 31 948,25 грн, тому стягненню підлягає страхове відшкодування в розмірі 11 208,77 грн. За прострочення грошового зобов`язання підлягають стягненню 3 % річних та інфляційні втрати, що передбачено статтею 625 ЦК України, а також моральна шкода та судові витрати у справі, що підтверджені належними доказами. Позивачем не надав доказів витрат на правничу допомогу.
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
Вінницький апеляційний суд постановою від 03 липня 2019 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 квітня 2019 року у частині стягнення задоволених вимог скасував та в цій частині ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. В решті рішення залишив без змін. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
 
Апеляційний суд мотивував постанову тим, що страхова компанія виплатила страхове відшкодування в повному обсязі з урахуванням фізичного зносу автомобіля, а також сплатила пеню за прострочення виплати страхового відшкодування, а тому вимоги позивача, заявлені до страхової компанії,                          є безпідставними.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї, їх узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій 05 серпня 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати постанову Вінницького апеляційного суду від 03 липня                2019 року; змінити рішення Вінницького міського суду Вінницької області                         від 05 квітня 2019 року в частині стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, стягнення моральної шкоди, стягнення судових витрат на правничу допомогу і за втрачений заробіток.  Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути на його користь 6 090, 36 грн пені, 517,00 грн 3 % річних, 1 355,82 грн інфляційних втрат, 75 114,00 грн моральної шкоди, 16 000,00 грн судових витрат на правничу допомогу та 3 267,44 грн втраченого заробітку в пропорційному співвідношенні до суми задоволених вимог. У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін. Стягнути з відповідача на його користь 3 000,00 грн судових витрат на правничу допомогу, пов`язану з апеляційним розглядом справи, та суму судового збору за подання касаційної скарги.
Касаційна скарга мотивована тим, що неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права при розгляді заявлених ним позовних вимог щодо визначення розміру судових витрат на правничу допомогу, пені, 3 % річних, інфляційних втрат за затримку у виплаті страхового відшкодування, грошових коштів на відшкодування моральної шкоди та втраченого заробітку призвело до неправильного вирішення спору по суті заявлених  ним  вимог,  а  тому  є  підстави для касаційного оскарження і скасування постанови апеляційного суду та зміни рішення суду першої інстанції                                в оскаржуваній частині.
У позові він просив відшкодувати завдану йому моральну шкоду, яка виникла не внаслідок ДТП яка сталася, а через значне порушення строків виплати страхового відшкодування, фактичні обставини заподіяння йому моральної шкоди через порушення строків виплати страхового відшкодування, встановленівисновком психологічної судової  експертизи, однак апеляційний суд, вирішуючи цю позовну вимогу, не застосував статтю 23 ЦК України.
Вінницький міський суд вважав за необхідне стягнути пеню, 3 % річних та інфляційні втрати за період з 27 червня до 03 жовтня 2018 року (день, коли відповідач здійснив часткове перерахування боргу позивачу), однак у своїй заяві про збільшення позовних вимог від 14 березня 2019 року він просив розрахувати ці суми за період до 20 березня 2019 року, а враховуючи те, що після того як відповідач здійснив часткову виплату, в наступний період починаючи                     з 04 жовтня 2018 року залишалася сума 11 208,77 грн невиплаченого страхового відшкодування, на яку також повинна бути нарахована пеня.  Суд першої інстанції вважав, що порушений відповідачем строк для виплати страхового відшкодування закінчився в той день, коли відповідач здійснив часткову виплату, і становить 98 днів, однак, на момент ухвалення рішення міським судом  (05 квітня 2019 рік) строк порушення виплати страхового відшкодування становив уже 281 день. Тому рішення суду першої інстанції про часткове стягнення суми пені, 3 % річних та інфляційних втрат прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки не застосовано закон, який підлягає застосуванню.
Судові рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до                     ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування, відшкодування майнової та моральної шкоди в касаційному порядку не оскаржуються, тому не є предметом касаційного перегляду (стаття 400 ЦПК України).
Також не є предметом касаційного перегляду і рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 квітня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», оскільки воно не було предметом апеляційного перегляду.
25 вересня 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_2 на касаційну скаргу, який мотивований тим, що касаційна скарга є безпідставною і необґрунтованою, тому не підлягає задоволенню.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з Вінницького міського суду Вінницької області.
 
03 вересня 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 березня 2020 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Фактичні обставини справи встановлені судами 
03 січня 2018 року о 16 год 10 хв на перехресті вулиць Московська - Данила Нечая в м. Вінниці, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «RENAULT TRAFIC», державний номерний знак НОМЕР_1 , порушивши вимоги ПДР допустив зіткнення з автомобілем «КІА SPORTAGE», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 на підставі довіреності, наданої йому власником автомобіля ОСОБА_5 01 листопада 2017 року.
 
В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. 
 
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 лютого                      2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (справа № 127/548/18).
 
На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «RENAULT TRAFIC» була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 14 грудня 2017 року № АК/7850351.
 
05 січня 2018 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» складено акт огляду транспортного засобу «КІА SPORTAGE», в якому зазначено про те, що пошкоджень, що не пов`язані із ДТП не виявлено. Проте спеціаліст зазначив, що необхідно провести додатковий огляд для виявлення можливих дефектів в умовах СТО.
09 січня 2018 року проведено додатковий огляд автомобіля «КІА SPORTAGE», під час якого виявлені дефекти передніх правих, задніх правих дверей, капота - сліди деформації без пошкодження лакофарбувального покриття.
Із зазначеним оглядом транспортного засобу ОСОБА_1 погодився, про що свідчить його підпис.
 
Згідно з ремонтною калькуляцією від 13 січня 2018 року № 18-140837 вартість ремонту автомобіля «КІА SPORTAGE» становить 43 157,02 грн, з вирахуванням зношення запчастин 56 %.
 
Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження                      від 01 березня 2018 року № 72Е-02/18 вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору  власнику автомобіля «КІА SPORTAGE» внаслідок його пошкодження під час ДТП в цінах станом на час виконання дослідження становить 54 036,00 грн, у тому числі ПДВ.
 
26 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про виплату страхового відшкодування.
 
Відповідно до звіту від 31 травня 2018 року № 18-80 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля «КІА SPORTAGE» становить 0,3972 %.
 
03 жовтня 2018 року страхова компанія виплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 29 651,54 грн з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.
 
10 жовтня 2018 року страхова компанія виплатила ОСОБА_1 2 296,71 грн пені за час затримання виплати страхового відшкодування.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги здійснюється Верховним Судом               в порядку ЦПК України в редакції, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм  матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи            в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний  Суд,  перевіривши  правильність  застосування  судами  норм права      в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
 
Згідно  зі  статтею  979  ЦК  України  за  договором   страхування   одна   сторона 
(страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній                          у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
 
Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентуються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
 
Так, у статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
 
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 цього ж Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
 
За змістом статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку                  з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані                з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
 
Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. 
 
Встановивши, що страхова компанія сплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 29 651,54 грн (розмір завданої в результаті ДТП шкоди 43 157,02 грн - 0,3972 % - коефіцієнт фізичного зносу автомобіля), а також сплатила пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про виконання ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» своїх зобов`язань за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 14 грудня 2017 року № АК/7850351. 
 
Також Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо неврахування при вирішенні справи висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 01 березня 2018 року № 72Е-02/18, оскільки ця експертиза проводилася через майже два місяці після ДТП, експерту не було надано акт огляду транспортного засобу від 09 січня 2018 року, яким встановлені сліди деформації автомобіля, що не пов`язані з ДТП.
 
Верховний Суд зауважує, що відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а тому, спростовуючи висновком експертного автотоварознавчого дослідження розмір відшкодування, раніше визначений висновком експерта (звітом, калькуляцією), сторона зобов`язана навести і довести, а суд встановити об`єктивні відмінності, які достовірно вказують на необхідності відшкодування саме такого розміру, про який заявляє сторона.
 
Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заявлених ОСОБА_1 вимог про стягнення страхового відшкодування та пені за несвоєчасну його виплату.
 
Аргументи касаційної скарги висновків апеляційного суду в цій частині не спростовують, зводяться до незгоди з ними та необхідності переоцінки фактичних обставин справи, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).
 
Однак не можна погодитися з висновками апеляційного суду в частині відмови   в задоволенні вимог позову про стягнення 3 % річних, інфляційних втрат                          і моральної шкоди з огляду на таке.
 
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
 
Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання не є санкцією,                    а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає             у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог до страхової компанії щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, апеляційний суд не звернув уваги на те, що страхова компанія виплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування                 03 жовтня 2018 року, тобто з порушенням строків, передбачених законом для її виплати, та не з`ясував кількість днів порушення таких строків, відповідно, не визначився з розміром 3 % річних та інфляційних втрат, які підлягають стягненню.
 
Крім цього, заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 зазначав, що моральна шкода йому спричинена саме несвоєчасною виплатою страхового відшкодування, що встановлено висновком психологічної судової експертизи, а не будь-чим іншим.
 
Моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.
 
Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц.
 
Однак апеляційний суд не надав доводам позивача відповідної оцінки та не встановив наявність чи відсутність завдання йому моральної шкоди саме                         з підстав, заявлених у позові. 
 
За вказаних обставин Верховний Суд приймає аргументи касаційної скарги                 про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права                        та неправильне застосування норм матеріального права, що призвело                           до порушення прав позивача. 
 
Перевірка доводів касаційної скарги, пов`язаних з установленням фактичних обставин справи та оцінкою доказів у ній, перебуває поза  визначеними  статтею 400 ЦПК України межами перегляду справи в касаційному порядку.
 
Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому немає правових підстав для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень у цій справі.
 
Відповідно до пункту 1 частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК                      України  підставою  для  скасування судового рішення та направлення справи на
новий  розгляд   є   порушення  норм  процесуального  права,  що  унеможливило 
встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови   в задоволенні вимог про стягнення 3 % річних, інфляційних втрат, моральної шкоди та стягнення судового збору скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до апеляційного суду.
 
Керуючись статтями 400, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Вінницького апеляційного суду від 03 липня 2019 року  в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення 3 % річних, інфляційних втрат, відшкодування моральної шкоди та стягнення судового збору скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до апеляційного суду. 
 
Постанову Вінницького апеляційного суду від 03 липня 2019 року  в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування та пені залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська 
Судді                                                                                                 С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
                                                                                                            Є. В. Коротенко
                                                                                                            В. М. Коротун