ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2020 р.	Справа № 480/415/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.
представника позивача - Бровка Р.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 року, головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета, повний текст складено 03.07.2020 року, по справі № 480/415/20
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Головного управління ДПС у Сумській області              
          про скасування рішення,
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області (надалі - відповідач, ГУ ДПС у Сумській області), в якому просить: 
- визнати рішення № 0101735433 від 12.12.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату/несвоєчасну сплату єдиного внеску протиправним,
- скасувати рішення № 0101735433 від 12.12.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату/несвоєчасну сплату єдиного внеску,
- стягнути з Головного управління ДПС у Сумській області понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.
В обґрунтування позову зазначила, що спірне рішення винесене суб`єктом владних повноважень за відсуністю на це відповідних повноважень, оскільки таке рішення повинно бути прийнято саме ГУ ДПС в Сумській області, а не його відокремленим структурним підрозділом за підписом начальником Управління у м. Сумах ГУ ДПС у Сумській області. Звернула увагу суду на неприйняття вмотивованого рішення на подану позивачем скаргу до ГУ ДПС в Сумській області, що є наслідком задоволення скарги в повному обсязі. Вважає, що в даному випадку по відношенню до структурного підрозділу є ГУ ДПС в Сумській області, а не ДПС України, через те, що скарга повинна бути подана до органу доходів і зборів вищого рівня. Зазначає, що відповідачем застосовано штраф та пеню за період з 2012 по 2016, коли позивач вже не мала статусу ФОП та здійснила реєстрацію припинення підприємницької діяльності, а оплата заборгованості з ЄСВ в сумі 2268,99 грн, що було нараховано за 2011 р. позивачем проведена 19.04.2016. Разом із тим, про наявність такої заборгованості за 2011-2012р.р. ОСОБА_1 не знала, оскільки з 28.07.2011 припинила підприємницьку діяльність. Просить врахувати факт того, що Управління ПФУ у м.Сумах 31.05.2012 стягнуло в судовому порядку заборгованість з ЄСВ за 2011 р. саме в сумі 125,40 грн, а не 2268,99 грн, а рішенням суду позов про стягнення з позивача забргованості було задоволено частково на суму 62,70 грн. 
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 по справі № 480/415/20 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування рішення від 12.12.2019 №0101735433 відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 по справі № 480/415/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснила, що судом першої інстанції не правильно встановлено обставини справи щодо наявності у позивача заборгованості, періоду її виникнення та сплати відповідних платежів. Стверджує, що будь-якої сплати боргу 20.01.2020 позивач не здійснювала; не отримувала позивач і вимоги про сплату боргу від 16.11.2012 № Ф978/2, а тому і не оскаржувала її в судовому порядку. Суму в розмірі 2268,99 грн сплатила на виконання листа органу ПФУ № 511 від 10.02.2016, а не на вимогу про сплату боргу. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги доводи позивача стосовно того, що оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій та пені не містило їх розрахунку, що унеможливило проведення позивачем правильності нарахування штрафу та пені. Також посилається на доводи, викладені у позовній заяві щодо відсутності повноважень у відповідача приймати спірне рішення, неврахування рішення суду від 08.10.2012 у справі № 2а-1870/5033/12, а також безпідставне допущення до участі у справі представника відповідача та прийняття до уваги від нього відзиву на позов. 
Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав та мотивів, викладених в останній, та просив суд їх задовольнити.
Представник відповідача в надісланому до суду письмовому відзиві просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване. 
Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв та клопотань не надав.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає можливим розглянути справу без участі представника відповідача.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені, яке було винесене начальником управління у м. Сумах ГУ ДПС у Сумській області, від 12.12.2019 №0101735433 застосовані штрафні санкцій в розмірі 226,90 грн (за період з 21.01.2012 по 19.04.2016) та нараховано пеню в розмірі 2731,48 грн за несвоєчасну сплату ОСОБА_1 єдиного внеску (а.с.12).
Вважаючи, спірне рішення № 0101735433 від 12.12.2019 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності та обґрунтованості рішення № 0101735433 від 12.12.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату/несвоєчасну сплату єдиного внеску та відсутності підстав для його скасування.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати визначено Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску за загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VІ).
Згідно з вимогами п. 3 розд. VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VI, з дня набрання чинності цим Законом платники страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, вважаються платниками єдиного внеску. Перереєстрація платників страхових внесків та застрахованих осіб не здійснюється. Пенсійний фонд спільно з фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, проводить звірення платників страхових внесків у порядку, встановленому Пенсійним фондом спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, за погодженням із фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №  2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі  з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За приписами п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №  2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №  2464-VI до платників єдиного внеску законодавцем віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.
За змістом п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №  2464-VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно ненарахована та/або несплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5, 7, 8 ст. 9 Закону № 2464-VІ єдиний внесок обчислюється виключно у національній валюті, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.
Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
В силу п. 1 ч. 10 ст. 9 Закону № 2464-VІ днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.
Згідно з ч. 11 ст. 9 Закону № 2464-VІ у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
У відповідності до ст. 25 Закону №  2464-VI суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосування штрафів. Сума недоїмки не підлягає списанню (ч. 7 ст. 25). На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (ч. 10 ст. 25). Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно (ч. 13 ст. 25).
Згідно з п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону №  2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно несплачених сум, враховуючи положення підп. 2 п. 2 розд. VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №  449, відповідно до яких за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01  січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно несплачених сум. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та  нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.
За приписами ч. 14 ст. 25 Закону №  2464-VI установлено, що про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.
Відповідно до ч. 16 згаданої статті строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення суми недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Рішенням, яке було винесене начальником управління у м.Сумах ГУ ДПС у Сумській області, від 12.12.2019 №0101735433 застосовані штрафні санкцій в розмірі 226,90 грн та нараховано пеню в розмірі 2731,48 грн за період з 21.01.2012 по 19.04.2016 (а.с.12).
Як вбачається із розрахунку штрафної санкції та пені за рішенням № 0101735433 від 12.12.2019, наданої представником відповідача, який міститься в матеріалах справи, податковим органом було застосовано штрафні санкції в розмірі 10% та в розмірі відповідної кількості днів прострочення сплати боргу, а саме :
- штрафні санкції у розмірі 6,27 грн застосовано за сплату 19.04.2016 боргу в сумі 62,7 грн за період з 21.01.2012 по 19.04.2016 (несвоєчасна сплата на 1551 днів з дня граничного строку сплати); 
- штрафні санкції у розмірі 214,36 грн застосовано за сплату 19.04.2016 боргу в сумі 2143,60 грн за період з 03.01.2013 по 19.04.2016 (несвоєчасна сплата на 1203 днів з дня граничного строку сплати);
- штрафні санкції у розмірі 6,27 грн застосовано за сплату 23.06.2014 боргу в сумі 62,7 грн за період з 21.01.2012 по 23.06.2014 (несвоєчасна сплата на 885 днів з дня граничного строку сплати).
Також у цьому розрахунку зазначено, що:
- пеня у розмірі 2578,74 грн нарахована за сплату 19.04.2016 боргу, що виник в період з 03.01.2013 по 19.04.2016;
- пеня у розмірі 97,25 грн нарахована за сплату 19.04.2016 боргу, що виник в період з 21.01.2012-19.04.2016;
- пеня у розмірі 55,49 грн нарахована за сплату 19.04.2016 боргу, що виник в період з 21.01.2012 по 23.06.2014.
Таким чином, суми штрафних санкції та пені застосовано до позивача податковим органом за недоїмку, яка виникла станом на 21.01.2012 та на 03.01.2013 та була сплачена позивачем 19.04.2016. 
Судом першої інстанції встановленло та підтверджено у суді апеляційної інстанцій сума боргу у розмірі 2268, 99 грн виникла за період, коли позивач перебувала на обліку в УПФУ в м. Суми, яке на той період здійснювало облік внесків, що підтверджується матеріалами справи.
Отже, наведені позивачем доводи про нарахування штрафів та пені у зв`язку зі сплатою такого боргу раніше його виникнення, спростовані в ході апеляційного розгляду справи, при цьому колегія суддів зазначає, що у рішенні суду першої інстанції в цій частині допущені технічні описки, які не впливають на результат розгляду справи по суті.
Так, згідно листа УПФУ в м. Сумах від 23.06.2015 №12035/02-09 позивача було повідомлено про те, що станом на 01.06.2015 вона має заборгованість в розмірі 2268,99 грн, стягнення якого перебувало на виконанні в Державній виконавчій службі.
В листі від 10.02.2016 №511В УПФУ в м. Сумах повідомило позивача про те, що 22.03.2012 позивач самостійно задекларувала зобов`язання за січень-серпень 2011 на загальну суму 501,60 грн (62,70 грн щомісяця). 16.11.2012 УПФУ в м. Сумах було донараховано 2143,59 грн за січень - серпень 2011р та сформовано вимогу про сплату боргу від 16.11.2012 №Ф978/2, яка була отримана особисто позивачем 21.11.2012. Після адміністративного оскарження вимога про сплату боргу від 16.11.2012 №Ф978/2 залишена без змін. 23.01.2013 позивачем самостійно задекларовано зобов`язань зі сплати єдиного внеску за 2012 в сумі 0 грн. За період з 01.01.2011 по 30.09.2013 позивачем було сплачено по 62,70 грн 16.02.2011, 15.03.2011, 07.04.2011, 11.05.2011, 16.06.2011, 01.07.2011 на загальну суму 376,20 грн. Таким чином, станом на 01.10.2013 позивач мала заборгованість в сумі 2268,99 грн (в т.ч. за лютий 2011р. на суму 276,86 грн., за березень 2011 року - серпень 2011 року по 326,53 грн за кожний місяць). Також даним листом повідомлено позивача про те, що сума заборгованості в розмірі 2268,99 грн передана на облік до органу Міністерства доходів і зборів. 
Колегія суддів зауважує, що при розгляді справи судом першої інстанції було запропоновано позивачу надати докази на спростування офіційної інформації УПФУ в м. Суми про наявність боргу, яка була донарахована УПФУ в м. Суми згідно сформованої вимоги про сплату боргу від 16.11.2012 №Ф978/2, яку позивач не тільки отримала, а і оскаржила в адміністративному порядку, і яку в подальшому сама і сплатила, на що представник позивача зазначив, що такі докази відсутні, не надані такі докази  і до суду апеляційної інстанції.
Підстави для неврахування інформації УПФУ в м. Суми, викладеної в листах від 23.06.2015, та від 10.02.2016, які були надані позивачу на її письмові звернення та долучені нею до матеріалів справи разом із позовом, у колегії суддів відсутні.
Посилання позивача на те, що сума 2268,99 грн не була заявлена до стягнення в судовому порядку в межах справи № 2а-1870/5033/12, а тому боргу не існувало, спростовується інформацією УПФУ в м. Сумах про перебування такої суми, що нарахована згідно вимоги про сплату боргу від 16.11.2012 №Ф978/2.
Крім того, при розгляді справи № 2а-1870/5033/12, на яку посилається позивач, предметом спору була заборгованість позивача за січень-лютий 2011р. на загальну суму 125,40 грн, в межах зазначеної справи стягнуто в судовому порядку 62,70 грн, в решті відмовлено у зв`язку із тим, що позивач самостійно сплатила решту суму боргу.
Таким чином предметом розгляду справи №2а-1870/5033/12 не було заявлено до стягнення суму боргу за січень-серпень 2011р., як помилково вважає позивач.
Сума боргу в розмірі 2268,99 грн визначена УПФУ в м.Суми на підставі вимоги про сплату боргу від 16.11.2012 №Ф978/2, при цьому вимога перебувала на виконанні в ДВС, про що позивач повідомлена УПФУ в м.Суми належним чином, в подальшому така заборгованість була сплачена 19.04.2016, тобто із порушенням строків сплати.
Зважаючи на наявність боргу у позивача, який обліковувався станом на 01.10.2013 в сумі 2268,99 грн, який підтверджується матеріалами справи, що надавалися особисто позивачем, обізнаність позивача про наявність боргу, розмір та період недоїмки, несвоєчасність сплати суми заборгованості (борг за лютий-серпень 2011р. сплачено 19.04.2016)), слід дійти висновку про наявність у ГУ ДПС в Сумській області правових підстав для нарахування пені та штрафних санкцій відповідно до ст. 25 Закону № 2464-VІ із врахуванням строків сплати такої заборгованості.
При цьому, колегія суддів зазначає, що доводи позивача про неотримання нею вимоги про сплату боргу від 16.11.2012 №Ф978/2 не впливають на предмет спору, яким є правомірність рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені, а не доведення узгодженості податкового зобов`язання (вимоги від 16.11.2012 №Ф978/2) та підстав для його стягнення.
Спірні відносини склалися у зв`язку зі сплатою позивачем заборгованості з єдиного внеску з порушенням строків такої сплати, визначеної у вимозі про сплату боргу. При цьому, до предмету доказування у цій справі не входить ані правомірність такої вимоги, ані стягнення недоїмки, що виникла саме на підставі цієї вимоги. 
Колегія суддів зазначає, що саме суму 2268,99 грн, про яку зазначено в листі УПФУ в м. Суми від 10.02.2016 і яку передали на облік до податкового органу, і зазначено в розрахунку штрафної санкції, зазначеної відповідачем в загальному розмірі 2269 грн (62,70+2143,60+62,7) (а.с.110) сплачено позивачем на підставі квитанції від 19.04.2016 року.
Також матеріалами справи спростовуються твердження позивача про те, що податковим органом не надано розрахунку штрафу та пені. Так, до рішення були надані відповідні розрахунки, як щодо штрафу так і пені. Слід зазначити, що сума штрафу та пені обмежується строком сплати позивачем сум боргу, про що до матеріалів справи надані відповідні квитанції. Як зазначив представник позивача кошти позивач сплатила самостійно, отримавши від УПФУ в м.Суми відповідний лист про наявність заборгованості.
Посилання позивача на те, що відповідач мав застосувати такі штрафні санкції відразу після виникнення підстав для їх застосування, а не протиправно нараховувати їх через значний проміжок часу, колегія суддів вважає помилковими, оскільки податковим органом не було порушено жодних норм чинного законодавства при їх застосуванні, враховуючи те, що за змістом п.16 ст. 25 Закону № 2464-VІ строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Щодо посилання представника позивача на нарахування податковим органом штрафних санкцій та пені за період, коли позивач не мала статусу суб`єкта підприємницької діяльності, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 52 Цивільного кодексу України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
Згідно із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 12.02.2019 по справі №817/429/16 адміністративне провадження №К/9901/24778/18 державна реєстрація припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності) погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу здійснюється за рахунок майна зазначеної особи. Особою, відповідальною за погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу фізичної особи - підприємця або фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, є така фізична особа.
Після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності. Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу річну податкову декларацію за звітний рік, у якому проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.
Таким чином, Порядок обліку платників податків і зборів, передбачає підстави та процедуру обліку осіб, які припинили підприємницьку діяльність, однак щодо них існують незакінчені спори по зобов`язанням, несплачені зобов`язання.
У випадку з припиненням підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, правовідносини щодо оскарження податкових повідомлень-рішень не є припиненими, тим більше такі правовідносин передбачають правонаступництво - після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності, фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності.
В даному випадку, штрафна санкція та пеня нараховані позивачу за несвоєчасну сплату заборгованості з єдиного внеску, яка виникла під час знаходження позивача на обліку, як фізична особа-підприємець в УПФУ в м.Суми та в подальшому на обліку і податковому органі, що з урахуванням відсутності строків давності щодо нарахування сум штрафі та пені відповідно до п.16 ст. 25 Закону № 2464-VІ, є свідченням їх правомірності. 
На момент перевірки та винесення спірного рішення позивач має повторно статус суб`єкта підприємницької діяльності, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (з 23.10.2007 по 31.07.2014 ОСОБА_1 мала статус фізичної особи-підприємця, перебувала на обліку, як платник внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Суми). В подальшому, 01.03.2018 проведення нова державна реєстрація позивача, як фізичної особи-підприємця.
Щодо посилання позивача на порушення порядку прийняття спірного рішення, зокрема відсутність погодження Пенсійного фонду, як то передбачено ч. 14 ст. 35 Закону № 2464-VІ, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 14 ст. 25 Закону № 2464-VІ про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа податкового органу у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.
Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04 травня 2018 року № 469) та зареєстрована в Міністерстві Юстиції України 07 травня 2015 р. за № 508/26953 (далі - Інструкція), встановлено процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів. Даний наказ погоджено, крім інших органів, і Головою правління Пенсійного фонду України Зарудним О.
Таким чином, порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом № 2464-VІ, який встановлено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, погодженно з Пенсійним фондом.
Аналіз вищенаведних положень Закону № 2464-VІ дає підстави для висновку, що  адміністрування єдиного внеску, контроль за правильністю та своєчасністю його нарахування, сплатою, в тому числі  застосування штрафних санкцій та нарахування пені належить виключно до повноважень органу доходів та зборів, а відтак є помилковими твердження позивача щодо неправомірності спірного рішення виключно із-за відсутності формального погодження з Пенсійним фондом.
Отже, позивач помилково вважає, що саме рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені має погоджуватися із Пенсійним фондом.
Стосовно посилань апелянта на відсутність повноважень на підписання спірного рішення начальником управління у м. Сумах ГУ ДПС у Сумській області Курицького Р.В., колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 7 розділу VII «Фінансові санкції» Інструкції рішення про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених пунктами 2, 3, 5, 6 цього розділу, за наслідками розгляду акта та інших матеріалів про порушення приймає посадова особа органу доходів і зборів.
Наказом від 08.10.2019 №232 ГУ ДПС в Сумській області начальнику Управління у м. Сумах Куріцькому Р.В. надано право на прийняття рішень про застосовування фінансових санкції до платників єдиного внеску за порушення норм законодавства про єдиний внесок (ч.10, п.п.1,2,7 ч.11 ст.25 Закону №2464-VІ).
Разом із тим, згідно спірного рішення воно було винесено контролюючим органом - ГУ ДПС в Сумській області, про що зазначено у самому рішенні в графі найменування відповідного органу доходів і зборів, місцезнаходження, а саме ГУ ДПС у Сумській області, м. Суми, вул. Іллінська,13, а не Управлінням у м. Сумах ГУ ДПС в Сумській області, Курицький Р.В. є посадовою особою, яка підписала таке рішення згідно наданих повноважень.
Таким чином інформація щодо органу, який виніс рішення, зазначено в тексті рішення, а тому скарга на таке рішення у відповідності до Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 09.12.2015 № 1124, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03 лютого 2016 р. за № 178/28308, повинна була бути подана до ДПС України, про що позивача і було повідомлено листом від 10.01.2020 №135/адв/18-28-33-01-14 щодо відсутності повноважень розглядати скарги про прийняті рішення, передбачені ч.10, 11 ст. 25 Закону № 2464-VІ.
Також колегія суддів вважає необґрунтованим твердження позивача про те, що суд першої інстанції не мав права допускати до участі у справі представника відповідача Непийпа та приймати до уваги відзив на позов, а повинен був застосувати приписи ч. 4 ст. 159 КАС України, з огляду на таке.
Повноваження щодо самопредставництва представника відповідача підтверджуються відповідними документами, зокрема, наказом від 27.01.2020 про переведення на посаду представника до управління правового забезпечення, посадовою інструкцією старшого державного ревізора-інспектора, довіреністю на ім`я представника - Непийпи Р.О., наказом від 20.12.2019 №718 «Про затвердження Положення про управління правового забезпечення ГУ ДПС в Сумській області», Положенням про ГУ ДПС в Сумській області у редакції наказу ДПС України від 12.02.2020 №81.
Слід вказати, що вирішення питання, чи вважати неподання відзиву визнанням позову, є правом, а не обов`язком суду у розумінні ч. 4 ст. 159 КАС України, згідно з якою, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, рішення ГУ ДПС в Сумській області № 0101735433 від 12.12.2019 про застосовування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені відповідно до ст. 25 Закону № 2464-VІ прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, підстави для скасування його в судовому порядку відсутні. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.
Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -.

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 року по справі № 480/415/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Т.С. Перцова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено 18.11.2020.