УХВАЛА

12 жовтня 2020 року 
м. Київ
справа № 1.380.2019.004059
адміністративне провадження № К/9901/25236/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Яковенка М. М.,
суддів: Дашутіна І. В., Шишова О. О.,
перевіривши касаційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року у справі №  1.380.2019.004059 за адміністративним позовом Державного підприємства «ЛЬВІВСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ АВІАЦІЙНО-РЕМОНТНИЙ ЗАВОД» до Офісу великих платників податків Державної податкової служби про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,
УСТАНОВИВ:
Державне підприємство «ЛЬВІВСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ АВІАЦІЙНО-РЕМОНТНИЙ ЗАВОД» звернулось до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної податкової служби про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 14 травня 2019 року за № 0004404809, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 89660,00грн. та за № 0004424809, яким зменшено розмір від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 3109318,00грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року позов задоволено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Офісом великих платників податків ДПС подано апеляційну скаргу, яку ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від  31  січня 2020 року повернуто скаржнику, на підставі пункту 1 частини четвертої статті 298 КАС України.
Податковим органом повторно подано апеляційну скаргу на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.004059, яку ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2020 року залишено без руху у зв`язку з невідповідністю апеляційної скарги вимогам статті 296 КАС України, а саме: не додано документа про сплату судового збору та не заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження та надано десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення виявлених недоліків.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги. Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року у справі №  1.380.2019.004059 на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України повернуто скаржнику, у зв`язку з тим, що скаржник усунув не всі недоліки, вказані в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху.
До Восьмого апеляційного адміністративного суду втретє надійшла апеляційна скарга Офісу великих платників податків Державної податкової служби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.004059
Разом з апеляційною скаргою скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. В обґрунтування заяви апелянт зазначає, що 20 січня 2020 Офіс ВПП подав апеляційну скаргу на рішення у цій справі, однак ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2020 року скаргу було повернуто з огляду на те, що особа, яка підписала скарга не надала документів, що підтверджують її повноваження. Надалі 13  лютого 2020 року Офіс ВПП повторно подав апеляційну скаргу, проте її ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2020 року також повернуто, але уже з причини несплати судового збору. Апелянт зазначає, що 22 червня 2020 року він все ж сплатив судовий збір, що підтверджується платіжним дорученням № 862 та з урахування того, що первинна апеляційна скарга була подана у строк, встановлений процесуальним законом, а також з урахуванням того, що Львівське управління Офісу ВПП є структурним підрозділом Офісу ВПП сплата судового збору вимагає більш тривалого терміну, а тому просить суд поновити строк на апеляційне оскарження та відкрити апеляційне провадження.
Ухвалою судді Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2020 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з порушеннями строків встановлених частиною першою статті 295 КАС України, та надано десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення виявленого недоліку.
На виконання вимог ухвали, у встановлений судом строк, скаржник подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, зміст якого фактично тотожний попередньому клопотанню, яке було подане апелянтом разом з апеляційною скаргою та оцінку якому суд надав в ухвалі Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2020 року.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Офісу великих платників податків Державної податкової служби на Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019  року у справі № 1.380.2019.004059.
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд виходив із того, що наведені апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції є неповажними, оскільки відсутність належного фінансування видатків, передбаченого для сплати судового збору не може свідчити про наявність поважних підстав, які б перешкоджали апелянту своєчасно звернутися до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою..
05 жовтня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Офісу великих платників податків Державної податкової служби на Львівського окружного адміністративного суду від  24  грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.004059, у якій скаржник просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу для подальшого розгляду до суду апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права і, як наслідок, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у справі.
При цьому скаржник зазначає, що ситуація з обмеженим фінансування судового збору унеможливлювала реалізацію права на апеляційне оскарження рішення суду у встановлений Кодексом адміністративного судочинства України строк.
Перевіряючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з такого.
Відповідно до вимог пункту 5 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Згідно частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України визначено строк на апеляційне оскарження судового рішення, а пунктом першим частини п`ятої статті 296 цього Кодексу закріплено вимоги щодо форми та змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо надання документа про сплату судового збору.
За правилами частини третьої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі якщо, зокрема, скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Статтею 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).
Отже, наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження.
Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.
Окрім цього, пунктом другим частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу, й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.
Такі положення наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, частина перша якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.
Отже, органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.
Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, по заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин.
У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись принципу «належного урядування» та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що наведені апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції є неповажними, оскільки відсутність належного фінансування видатків, передбаченого для сплати судового збору не може свідчити про наявність поважних підстав, які б перешкоджали апелянту своєчасно звернутися до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.
Отже, подана касаційна скарга є необґрунтованою. Правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що, в свою чергу, у розумінні частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.
Керуючись статтею 333 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Офісу великих платників податків Державної податкової служби на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від  05 серпня 2020 року у справі № 1.380.2019.004059.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач                                                                                           М. М. Яковенко

Судді                                                                                                               І. В. Дашутін

                                                                                                              О. О. Шишов