ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/4012/19                                                 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Паламар П.Г.,                                                                                                                                                 Суддя-доповідач Кобаль М.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                   Кобаля М.І.,
суддів                                            Бужак Н.П., Костюк Л.О.
при секретарі                                   Хмарській К.І.
за участю 
позивача:                                      ОСОБА_1 
представника позивача:             Побиванець Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - Відповідач, ГУ ПФУ в Черкаській області) у якому просив: 
- визнати неправомірною відмову ГУ ПФУ в Черкаській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Черкаській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи з 19.05.1987 до 20.05.1987, з 21.05.1987 до 15.07.1987, з 07.09.1987 до 24.11.1987, з 21.03.1988 до 24.04.1988, з 08.08.1988 до 14.11.1988, з 02.01.1992 до 27.01.1993, з 24.03.1993 до 02.07.1995, з 03.07.1995 до 12.11.1995, з 13.11.1995 до 04.01.1999 призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останнє просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, які прибули у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати, виходячи з наступного. 
Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України,  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 09.08.1988 року, останній працював починаючи з 19.05.1987 року на посаді учня підземного електрослюсаря по 15.06.1987 року  в шахті «Лесная», 07.09.1987 року учнем на посаді підземного електрослюсаря в шахті 3-БИС «Торезантрацит» по 24.11.1987 року, з 21 березня 1988 року на посаді підземного електрослюсаря по 27 січня 1993 року, гірничим майстром з 05.06.1993 року в МП «Чистяковское», обіймав різні посади в Шахті 3-БИС «Торезантрацит» до 31.03.2006 року, в подальшому з 15.09.2008 року був прийнятий на роботу головним інженером шахти «Сніжнянська» на період ліквідації Торезької виконавчої дирекції з ліквідації шахт де працював до 29.03.2010 року. 
15.12.2010 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду підземного гірничого майстра на період ліквідації шахти «Лісова» де працював до 15.07.2014 року.
Відповідно до довідки від 16.10.2019 року виданої ДП шахта «Лісова», ОСОБА_1 працював повний робочий день підземним електрослюсарем в період з 21.05.1987 року по 15.07.1987 року, роботи передбачені Списком № 1.
Згідно довідки б/н про підтвердження трудового стажу виданої ДП «Торезантрацит»,   ОСОБА_1 працював на шахті 3-Бис підземним електрослюсарем 4 розряду в період з 07.09.1987 року по 24.11.1987 року, з  21.03.1988 року по 24.04.1988 року та з 08.08.1988 року по 14.11.1988 року, з 02.01.1992 року по 27.01.1993 року підземним електрослюсарем 5 розряду за час роботи працював повний робочий день і відноситься до робіт по списку № 1
У відповідності до довідки б/н про підтвердження трудового стажу виданої ДП «Торезантрацит», ОСОБА_1 працював на шахті 3-Бис підземним гірничим майстром в період з 24.09.1993 року по 02.07.1995 року, з 03.07.1995 року по 15.10.1995 виконуючим обов`язки підземного завідуючого головного інженера, з 16.10.1995          року по 04.01.1999 року працював підземним гірничим майстром,  працював повний робочий день і відноситься до робіт по списку № 1, атестація робочого місця проведена згідно наказу № 886 від 30.12.1994 року
Згідно наказу № 192 від 24.12.1999 року виданої ДАК «Шахта Прогрес», атестацією встановлено, що до робіт що відносяться до Списку № 1 майстер гірничий підземний.
Відповідно до наказу № 992 від 31.12.1994 року виданої ДП «Шахта Лісова» на підприємстві проведено атестацію робочих місця та встановлено робота підземний електрослюсар відносяться до Списку № 1 та мають право на пільгову пенсію.
Згідно наказу № 950 від 30.11.2009 року виданої ДАК «Шахта Прогрес» вбачається, що атестацією встановлено, що до робіт що відносяться до Списку № 1 майстер гірничий підземний.
У відповідності до наказу № 886 від 30.12.1994 року виданої шахтою 3-Бис «Торезантрацит», на підприємстві проведена атестація робочих місць та право на пільгову пенсію по списку №1 мають головний інженер, підземний електрослюсар, підземний гірничий майстер.
Згідно довідки від 31.01.2019 року № 7127-5000024167. ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою (а.с.18).
11.03.2019 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Черкаської області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, відповідно до вимог ст. 13 п. «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі зменшенням пенсійного віку за Списком №1. 
Протоколом від 10.06.2019 року № 231150000852 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії.
Листом № 55216/03-08 від 10.06.2019 року ГУ ПФУ в Черкаської області позивачу відмовлено в задоволенні заяви, з огляду на відсутність у нього пільгового стажу, відповідно до п. 2 Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Так, відповідач дійшов висновку, що у зарахуванні стажу роботи за Списком № 1, за період роботи на посаді підземного електрослюсаря, гірничого майстра за період з 1987 року по 2005 роки необхідно відмовити, оскільки уточнюючі довідки які були надані позивачем відповідач вважає недійсними, адже вони не містять дати та видані підприємством, яке знаходиться на тимчасово окупованій території і не зареєстроване на території яка контролюється Україною.
Вважаючи вищезазначену відмову пенсійного органу протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, дійшов висновку, що   позивачем вчинено усі дії щодо доведення трудового стажу, а відсутність у позивача можливості надати відповідну довідку внаслідок знаходження архіву на тимчасово окупованій території, не позбавляє позивача права на отримання пенсії.
Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду даної справи є встановлення права позивача на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Так, підставами відмови на які посилався відповідач стало те, що позивачем не підтверджено пільговий стаж, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Отже, під час розгляду даної справи суду апеляційної інстанції необхідно встановити:
- правомірність дій відповідача під час відмови позивачу у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням періодів роботи з 19.05.1987 до 20.05.1987, з 21.05.1987 до 15.07.1987, з 07.09.1987 до 24.11.1987, з 21.03.1988 до 24.04.1988, з 08.08.1988 до 14.11.1988, з 02.01.1992 до 27.01.1993, з 24.03.1993 до 02.07.1995, з 03.07.1995 до 12.11.1995, з 13.11.1995 до 04.01.1999 року.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення. 
Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди призначення пільгових пенсій провадиться за нормами зазначеного закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом «Про пенсійне забезпечення».
На підставі п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється КМУ.
Відповідно до п. 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. Показники, зазначені у цих Списках обов`язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватись у дужках.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 20 Порядку передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконаної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника, підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним Фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Тобто, виключно у випадку не підтвердження записами трудової книжки пільгового стажу особи виникає необхідність подання додаткових документів, та/або, у випадку необхідності пошуку свідків чи звернення до даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 , в ній містяться записи про те, що позивач працював на роботах зі шкідливими умовами праці в період з 19.05.1987 до 20.05.1987, з 21.05.1987 до 15.07.1987, з 07.09.1987 до 24.11.1987, з 21.03.1988 до 24.04.1988, з 08.08.1988 до 14.11.1988, з 02.01.1992 до 27.01.1993, з 24.03.1993 до 02.07.1995, з 03.07.1995 до 12.11.1995, з 13.11.1995 до 04.01.1999.
Крім того, в трудовій книжці є посилання на відповідні накази як на підставу внесення записів, вони завірені підписом повноважної особи та печаткою, не містять виправлень, тобто оформлені належним чином, що не викликало у суду першої інстанції сумніву щодо їх достовірності.
Відповідно до ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно зі ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
При цьому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється, якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості.
Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні ч. 1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно зі ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала зі шкідливими і важкими умовами праці. Також і відповідальність за надання недостовірних пенсійних документів покладена на підприємство (організацію) та пенсіонера.
Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у пільговій довідці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.
Відповідно до розпорядження Кабінету міністрів України від 07.11.2014 №1085-р (зі змінами та доповненнями) місто Торез, Шахтарськ - включені до переліку населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому відповідачем зроблено висновок, що через неможливість проведення перевірки первинної документації, на підставі якої ці довідки видані, пільговий характер роботи не підтверджено.
За приписами ч. ч. 1 та 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.
Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
За приписами ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Отже, відповідно до наведених норм закону, необхідною умовою для визнання незаконним акту органу, який знаходиться на тимчасово окупованій території є створення такого органу, обрання чи призначення у порядку, не передбаченому законом.
Колегія суддів апеляційної інстанції під час розгляду даної справи неодноразово відкладала розгляд справи для виклику в судове засідання позивача та зобов`язала останнього надати оригінал трудової книжки для огляду в судовому засіданні.
Дослідивши наданий оригінал трудової книжки НОМЕР_1 від 09.08.1988 року (а.с.68-73), судом апеляційної інстанції встановлено, що дата її заповнення 1988 року, між тим, фактичний запис зроблено 19.05.1987 року, тобто на рік раніше ніж розпочато трудову книжку.
Вказана трудова книжку не містить записів про те, чи є вона копією чи оригіналом, або дублікатом.
У судовому засіданні, на запитання суду апеляційної інстанції позивач повідомив, що вказана трудова книжка є дублікатом, оскільки оригінал був втрачений, а дана трудова книжка виписана в 1999 році.
Між тим, доказів зазначеного суду апеляційної інстанції позивач не надав, а трудова книжка не містить відмітки «дублікат» та посвідчення, що це дублікат.
Крім того, бланк трудової книжки має надрукований сучасний герб України та номер тиражу датований 1998 роком.
Проте, станом на момент здійснення перших записів у трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 (09.08.1988 року) Україна не мала офіційного герба держави Україна, який є один із трьох державних символів нарівні з прапором і гімном, адже він був затверджений 19 лютого 1992 року відповідною постановою Верховної Ради України.
Отже, зазначені обставини покладені в основу рішення пенсійного органу про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням періодів роботи з 19.05.1987 до 20.05.1987, з 21.05.1987 до 15.07.1987, з 07.09.1987 до 24.11.1987, з 21.03.1988 до 24.04.1988, з 08.08.1988 до 14.11.1988, з 02.01.1992 до 27.01.1993, з 24.03.1993 до 02.07.1995, з 03.07.1995 до 12.11.1995, з 13.11.1995 до 04.01.1999 року, є обґрунтованими.
Таким чином, у контексті спірних правовідносин та обставин даної справи, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що документи, додані позивачем до заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не підтверджують право позивача на призначення вказаної пенсії, зокрема, трудова книжка не підтверджує наявний трудовий стаж для призначення пенсії, а довідки надані ОСОБА_1 містять чисельні недоліки і видані органами, які перебувають на території, яка включена до переліку населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Враховуючи викладені вище обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у позивача відсутнє право на призначення пільгової пенсії, через непідтвердження зарахування до пільгового стажу, відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періодів роботи з 19.05.1987 до 20.05.1987, з 21.05.1987 до 15.07.1987, з 07.09.1987 до 24.11.1987, з 21.03.1988 до 24.04.1988, з 08.08.1988 до 14.11.1988, з 02.01.1992 до 27.01.1993, з 24.03.1993 до 02.07.1995, з 03.07.1995 до 12.11.1995, з 13.11.1995 до 04.01.1999 року, а тому дії ГУ ПФУ в Черкаській області під час відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є правомірними.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права. 
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. 
Керуючись ст.ст. 242, 317, 321, 322, 325, 328, 329  КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд, -      
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - задовольнити повністю.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року - скасувати. 
Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про   зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

                                                                                                            Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 10.11.2020 року