ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9421/20 Справа № 190/373/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Фирса Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року         колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
               головуючого - судді Демченко Е.Л.
               суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О.
               при секретарі — Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2020 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 

в с т а н о в и л а:

       У квітні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк” (далі — АТ КБ “ПриватБанк”) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 10 липня 2008 року між ними та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №DNJPAN02007615, за умовами якого ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 16 251,37 долар США на термін до 08 липня 2015 року.
       Вказували, що банк умови договору виконав у повному обсязі, надавши обумовлені ним кредитні кошти. 
       Посилаючись на те, що позичальник порушив умови кредитного договору, допустивши, станом на 18 грудня 2019 року, заборгованість у загальному розмірі 24 946,39 доларів США, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8 252,89 долари США, заборгованості за пенею у розмірі 15 495,43 долари США, а також заборгованості за штрафами у розмірі 10,66 доларів США штраф (фіксована частина), 1 187,42 доларів США штраф (процентна складова), а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №DNJPAN02007615 від 10 липня 2008 року у загальному розмірі 24 946,39 доларів США. 
       Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ “ПриватБанк” відмовлено. 
       В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове яким їх позовні вимоги задовольнити. 
       Апеляційна скарга вмотивована тим, що ними надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог,а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. 
Правом на надання відзиву сторони по справі не скористались. 
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне. 
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 10 липня 2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №DNJPAN02007615, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 16 251,37 доларів США з кінцевим терміном повернення до 08 липня 2015 року (а.с.8-17).
       Позивач зазначав про неналежне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та допущення за ним заборгованості. 
       З розрахунку заборгованості, долученого до позову, вбачається, що станом на 18 грудня 2019 року за кредитним договором утворилась заборгованість у загальному розмірі 24 946,39 доларів США, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8 252,89 долари США, заборгованості за пенею у розмірі 15 495,43 долари США, а також заборгованості за штрафами у розмірі 10,66 доларів США штраф (фіксована частина), 1 187,42 доларів США штраф (процентна складова)
       Також судом першої інстанції встановлено, що згідно копії рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 17 вересня 2014 року по справі №202/30522/13-ц з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором №DNJPAN02007615 у розмірі 12 496,70 доларів США, що еквівалентно 99 848,63 грн., з ПАТ «Акцент-Банк» на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто 10 000 грн. заборгованості за кредитним договором № DNJPAN02007615 від 10 липня 2008 року (а.с.89-90).
       Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 16 жовтня 2019 року, рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська по цивільній справі №202/30522/13ц, виконано Центральним відділом державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.96).
       Згідно довідки, наданої структурним підрозділом «Дніпровське локомотивне депо» акціонерного товариства «Українська залізниця» «Придніпровська залізниця» №358 від 13 травня 2020 року, заборгованість на суму 112 693,77 грн. з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» утримана та перерахована в повному обсязі (а.с.75).
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання ОСОБА_1 припинене його повним виконанням на підставі рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 17 вересня 2014 року по справі №202/30522/13-ц за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості, яка була сплачена у межах виконавчого провадження з виконання рішення. 
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним. 
       Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).        
       Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
       Тобто, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.
       Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
       Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) дійшла висновку, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору.
       На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.
       Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.
       Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
       Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.
       Отже, у справі, яка переглядається, кредитор, звернувшись із позовом про дострокове повернення кредиту шляхом стягнення заборгованості, банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки (пені, штрафів), у зв`язку із чим право кредитора нараховувати передбачені договором проценти припинилось.
       Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 17 вересня 2014 року по справі №202/30522/13-ц з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк», яким було стягнуто заборгованість за кредитним договором №DNJPAN02007615 у розмірі 12 496,70 доларів США, засвідчило такі зміни.
       Колегія суддів звертає увагу на те, що заборгованість за кредитним договором №DNJPAN02007615 від 10 липня 2008 року вже стягнута. 
       За таких обставин позовні вимоги є безпідставними, а правові підстави для задоволення позову відсутні. 
       Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.
       Після закінчення строку дії кредитного договору кредитор має право на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, якщо зобов`язання залишається невиконаним, разом із тим таких вимог в контексті цього позову не заявлено.
       Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення суду від 17 вересня 2014 року станом на 16 жовтня 2019 року є виконаним, заборгованість за кредитним договором яка була стягнута на підставі рішення є погашеною. 
       Доводи апеляційної скарги позивача стосовно того, що судом першої інстанції не повністю враховані обставини даної справи є хибними. 
       Рішення ухвалене з урахуванням загальних засад цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України): справедливості, добросовісності та розумності, та доводи апеляційної скарги цього не спростовують.  
       Посилання апеляційної скарги на те, що тіло кредиту повернуто не повністю, не може бути прийняте до уваги, оскільки під час розгляду справи №202/30522/13-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором  №DNJPAN02007615 від 10 липня 2008 року, банк надавав розрахунок заборгованості, який був прийняти до уваги під час ухвалення рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 17 вересня 2014 року та стягнення заборгованості, а рішення наразі є виконаним.
       Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін. 
Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 
п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” залишити без задоволення.

       Рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2020 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

               Судді:                                                 Куценко Т.Р.

                                                                        Макаров М.О.