ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

14 грудня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/1061/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.08.2020 р. (суддя Калашник Ю.В., повне судове рішення складено 04.09.2020 р.) в справі № 280/1061/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області  про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі – ГУНП)  про визнання  протиправною бездіяльності  щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористану чергову відпустку за 2015 рік, частину щорічної основної за 2018 рік, додаткову відпустку за 2018 рік, щорічну та додаткову відпустки за 2019 рік,  зобов`язання нарахувати і виплатити грошову компенсацію за невикористану чергову відпустку за 2015 рік, частину щорічної основної за 2018 рік, додаткову відпустку за 2018 рік, щорічну та додаткову відпустки за 2019 рік; визнання протиправною бездіяльності, яка полягає у неприйнятті рішення про виплату одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, передбаченої пунктом 3 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію»,  зобов`язання  прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, передбаченої пунктом 3 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», у розмірі 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, з урахуванням раніше виплачених  сум; стягнення  середнього заробітку за весь період затримки невиплати грошової компенсації за невикористану чергову відпустку за 2015 рік, частину щорічної основної за 2018 рік, додаткову відпустку за 2018 рік, щорічну та додаткову відпустки за 2019 рік, а саме з дня звільнення 11.09.2019 р. по день винесення рішення.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26.08.2020 р. в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав  неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт вказує на неврахування судом першої інстанції виплати компенсації за невикористані дні відпустки не в день звільнення, а також на неправильне визначення відповідачем кількості днів невикористаної відпустки. Зазначає, що після ознайомлення з наказом про звільнення позивач не погодився із відомостями про кількість днів невикористаної відпустки, подавши скаргу. Вважає неправильним застосування судом першої інстанції правової позиції, викладеної Верховним Судом в постанові від 06.02.2020 р. в справі № 818/1276/17, оскільки ним  оскаржено наказ про звільнення, на скаргу отримана відповідь у вигляді довідки.
Вважає неправильним висновок суду першої інстанції  про відсутність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки позивача звільнено 11.09.2019 р., а грошове забезпечення та одноразова грошова допомога виплачені 30.09.2011 р. При цьому судом першої інстанції безпідставно зроблене посилання на Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
На думку апелянта, є безпідставним висновок суду першої інстанції про правомірність нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 70 прожиткових мінімумів, оскільки  позивачем отримано ушкодження, яке призвело до втрати працездатності, в період проходження служби в поліції при виконанні службових обов`язків.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що   ОСОБА_1 з 01.08.2012 по 06.11.2015 проходив па службу в ОВС; з 07.11.2015 по 11.09.2019 проходив службу у Національній поліції.
09.10.2018, перебуваючи на добовому чергуванні, позивач пошкодив коліно. 
22.10.2019 відповідно до довідки АГ №0010444 позивачу визначено втрату працездатності 60%. Причина втрати професійної працездатності: «захворювання, так, пов`язане з проходженням служби у поліції».
Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК АВ №1019409 позивачу встановлена інвалідність III групи. Причина інвалідності: «захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в поліції».
11 вересня 2019 року наказом ГУНП  в Запорізькій області №368о/с позивача звільнено зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу). В наказі зазначено про необхідність виплатити позивачу компенсацію за 22 доби невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2019 рік.
Відповідачем оформлено довідку для нарахування та виплату грошової допомоги від 11.09.2019 №4263/40/60/05-2019, відповідно до якої позивачу належить виплатити компенсацію за 22 доби невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2019 рік.
Відповідно до висновку про призначення одноразової грошової допомоги від 06.12.2019 позивачу призначено та виплачено грошову допомогу згідно із пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 99 Закону України «Про Національну поліцію» у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, у сумі 134   340 грн.
Щодо вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористану чергову відпустку за 2015 рік, щорічну основну та додаткову відпустку за 2018 рік, щорічну основну та додаткову відпустку за 2019 рік судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу ГУМВС України в Запорізькій області від 05.11.2015 №438 о/с у зв`язку з переходом до іншого відомства - до органів Національної поліції після звільнення з ОВС згідно з наказом ЗМУ ГУМВС від 05.11.2015 № 23 о/с позивачу нарахована та виплачена грошова компенсація за невикористані дні чергової відпустки за 10 повних календарних місяців 2015 року у кількості 25 діб у сумі 2124,48 грн. Відповідно до платіжного доручення від 30.11.2015 №1661 сума 2037,38 (за відрахуванням єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування - 2,6% та військового збору -1,5%) 01.11.2015 позивачу зарахована на його особистий рахунок в АТ «Укргазбанк».
Відпустку за 1 повний календарний місяць (грудень) 2015 року у кількості 2 доби приєднано до відпустки за 2016 рік наказом ГУНП в Запорізькій області від 29.09.2016 №330 о/с.
Позивачу компенсація за невикористані у 2018 році дні чергової відпустки не нараховувалась і не виплачувалась.
Після звільнення позивачу нараховано компенсацію за невикористані дні чергової відпустки за 8 повних календарних місяців 2019 року у кількості 22 доби у сумі 8285,89 грн., яку перераховано згідно з платіжним дорученням від 27.11.2019 №18622  у сумі 8161,60 грн. (за відрахуванням військового збору 1,5%). Позивач вказану обставину не заперечив.
Встановивши, що в наказі ГУНП № 368 о/с від 11.09.2019 про звільнення позивача зі служби  визначено про необхідність виплати позивачу компенсації за невикористану відпустку у році звільнення, а саме за 22 доби невикористаної щорічної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2019 рік, а ГУНП виплачена компенсація за дні невикористаної відпустки вчасно та відповідно до вимог чинного законодавства; не оскарження позивачем наказу № 368о/с від 11.09.2019 р. в частині визнання кількості днів невикористаної відпустки, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав  для задоволення позовних вимог у цій частині.
Стосовно позовних вимог про стягнення   суми середнього заробітку за весь період затримки та невиплати грошової компенсації за 2015, 2018, 2019 роки з 11.09.2019 по день винесення рішення суд першої інстанції вважав, що оскільки  не задоволена позовна вимога про виплату компенсації, то відповідно, відсутні підстави для стягнення з відповідача суми середнього заробітку за період затримки.
Щодо суми середнього заробітку за період затримки компенсації за дні невикористаної відпустки за 2019 рік судом першої інстанції вказано, що позивача з 11.09.2019 звільнено зі служби в поліції (наказ ГУНП № 368 о/с від 11.09.2019) за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу), виплата грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги здійснена 30.09.2019, тобто в останній день місяця, як передбачено пунктом 13 розділу І Порядку №260, тобто не відбулось перевищення місячного строку виплати позивачу доходу, як це передбачено Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», тому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» у розмірі 250 прожиткових мінімумів суд першої інстанції  зазначив, що в довідці МСЕК та довідці про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності не вказано причину втрати професійної здатності та причину інвалідності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, тому вважав, що відповідачем правильно визначена  одноразова грошова допомога у розмірі 70 прожиткових мінімумів  відповідно до пп. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію».
Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ  з 01.08.2012 р. по 06.11.2015 р., а з 07.11.2015 р. по 11.09.2019 р. – в  Національній поліції України на посаді дільничного офіцеру поліції СП Заводського ВП Дніпровського ВП Головного управління Національної поліції  в Запорізькій області, має спеціальне звання старший лейтенант поліції.
Наказом ГУНП  в Запорізькій області №368о/с від 11.09.2019 р. ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу). Відповідно до абзацу третього наказу передбачена виплата ОСОБА_1 компенсації за 22 доби невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2019 рік.
Актом про нещасний випадок № 2, затвердженим начальником Заводського ВП ДВП ГУНП у Запорізькій області 02.11.2018 р., встановлено, що  09.10.2018 р. старший лейтенант поліції ОСОБА_1 , перебуваючи на добовому чергуванні на виклику, пошкодив коліно, піднімаючись сходами, оступився. 
Актом розслідування нещасного випадку, що стався 09.10.2018 р. о 12.00-13.00, Заводського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області встановлено, що нещасний випадок з дільничний офіцером поліції сектору превенції Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 стався в період проходження служби в поліції при виконанні службових обов`язків.   
Довідкою АГ №0010444 від 22.10.2019 р. позивачу визначено втрату працездатності 60%. Причина втрати професійної працездатності: «захворювання, так, пов`язане з проходженням служби у поліції».
Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК АВ №1019409 позивачу встановлена інвалідність III групи. Причина інвалідності: «захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в поліції».
Згідно з довідкою Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області  для нарахування та виплату грошової допомоги від 11.09.2019 №4263/40/60/05-2019 ОСОБА_1 належить виплатити компенсацію за 22 доби невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2019 рік.
За змістом довідки управління кадрового забезпечення ГУНП в Запорізькій області від 25.09.2019 р. № 4528/40/-/09-2019 за період проходження служби позивач не використав чергову відпустку за 2015 рік, частину щорічної основної оплачуваної відпустки за 2018 рік у кількості 10 діб, додаткову оплачувану відпустку за 2018 рік у кількості 1 доби, та щорічну основну оплачувану відпустку і додаткову оплачувану відпустку за 2019 рік.  
Відповідно до висновку про призначення одноразової грошової допомоги від 06.12.2019 р. позивачу призначено та виплачено грошову допомогу згідно із пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 99 Закону України «Про Національну поліцію» у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, у сумі 134   340 грн.
Платіжним дорученням № 1661 від 30.11.2015 р. та відомостями про зарахування виплат за компенсацію невикористаної відпустки за листопад 2015 р. доводиться, що ОСОБА_1 у листопаді 2015 р. виплачено 2  037,38 грн.  (а.с. 95-96).
Спірним в цій справі є питання виплати позивачу компенсації за невикористані дні відпустки (основної та додаткової), виплати одноразової грошової допомоги у більшому розмірі та середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільнення.
Стосовно питання виплати компенсації за невикористані дні відпустки суд зазначає  наступне.
            Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIII (далі – Закон № 580-VIII).
Відповідно до частини 1 статті 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.
За правилами частини 9 статті 93 Закону № 580-VIII поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.
Відповідно до пункту  10 статті 93 Закону  № 580-VIII за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Пунктом 8 розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 р.  №260, (далі – Порядок № 260) визначено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.
Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що наказ № 368 о/с від 11.09.2019 р. про звільнення позивача зі служби в поліції містить положення про  виплату позивачу компенсації за 22 доби невикористаної відпустки у році звільнення (щорічної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2019 рік), у зв`язку з чим позивачу нараховане компенсацію за невикористані дні чергової відпустки за 8 повних календарних місяців 2019 року у кількості 22 доби у сумі 8285,89 грн.
Згідно з платіжним дорученням від 27.11.2019 р. №18622 компенсацію у сумі 8161,60 грн. (за відрахуванням військового збору 1,5%)  позивачу перераховано таку компенсацію.
Таким чином, відповідачем при звільненні виплачено позивачу компенсацію за 22 доби  невикористаної відпустки за 2019 рік.
Стосовно компенсації за невикористані дні відпустки за 2015 та 2018 роки суд зазначає таке.
Вище судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ  з 01.08.2012 р. по 06.11.2015 р., а з 07.11.2015 р. – в Національній поліції.
При звільненні позивача з органів внутрішніх справ наказом Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області від 05.11.2015 р. №23о/с позивачу нарахована та виплачена грошова компенсація за невикористані 25 діб  чергової відпустки за 10 повних календарних місяців 2015 року  у сумі 2 124,48 грн. Позивачу перерахована сума компенсації платіжним дорученням від 30.11.2015 №1661 у сумі 2037,38 (за відрахуванням єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування - 2,6% та військового збору - 1,5%) та зарахована 01.11.2015 р. на  особистий рахунок позивача в АТ «Укргазбанк».
Відпустку за один повний календарний місяць (грудень) 2015 року (2 доби) приєднано до відпустки за 2016 рік наказом ГУНП в Запорізькій області від 29.09.2016 р. №330 о/с.
Таким чином, є правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для виплати позивачу компенсації за невикористані дні відпустки за 2015 рік.
Стосовно питання виплати позивачу компенсації за невикористані дні відпустки за 2018 рік суд враховує, що в наказі ГУНП № 368о/с від 11.09.2019 р. відсутні положення про нарахування та виплату позивачу такої компенсації за 2018 рік.
Позивачем не оскаржено наказ про звільнення, тому вважається, що позивач погодився із відомостями, які зазначено в цьому наказі, зокрема, щодо кількості днів невикористаної відпустки, за які наказано виплатити позивачу компенсацію.
Посилання апелянта на те, що ним оскаржувався такий наказ, суд не бере до уваги, адже позивачем не надано жодних доказів на підтвердження такого оскарження.
Також суд визнає цілком обґрунтованим висновок суду першої інстанції із застосуванням правової позиції, викладеної Верховним Судом в постанові від 06.02.2020 р. в справі № 818/1276/17, що обов`язковою передумовою для виплати поліцейському компенсації за невикористану відпуску є визначення кількості днів невикористаної відпустки в наказі про звільнення.
Зважаючи на відсутність відповідних положень про виплату позивачу компенсації за невикористані дні відпустки за 2018 р. в наказі про звільнення, не оскарження позивачем наказу у встановленому законодавством порядку, приймаючи до уваги приписи частини  10 статті 93 Закону  № 580-VIII  щодо виплати грошової компенсації поліцейським за невикористану саме в році звільнення відпустку,  суд погоджує висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог в цій частині.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь період затримки розрахунку при звільненні через невиплату грошової компенсації за невикористані дні відпустки за 2015, 2018, 2019 роки з 11.09.2019 р. по день винесення рішення, суд виходить з наступного. 
Судом першої інстанції правильно зазначено, що оскільки відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення грошової компенсації за невикористані дні відпустки за 2015, 2018, 2019 роки, то й позовні вимоги про стягнення середнього заробітку (грошового забезпечення)  за час  затримки розрахунку при звільненні є необґрунтованими.
Дійсно, позивача звільнено зі служби в поліції з 11.09.2019 р. відповідно до наказу ГУНП № 368о/с від 11.09.2019 р. за п. 2 ч. 1  ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»  (через хворобу), а грошова компенсація за невикористані дні відпустки за 2019 рік виплачена 30.09.2019 р.
Статтею 105 Закону № 580-VІІІ встановлено, що фінансування і матеріальне технічне забезпечення здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
За змістом пункту 2  статті 94 Закону № 580-VІІІ  порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Пунктом 13 розділу І Порядку №260 встановлено, що  виплата грошового забезпечення поліцейським здійснюється щомісячно в останній день місяця за поточний місяць.
Таким чином, виплата позивачу, звільненому з 11.09.2019 р.,  грошового забезпечення за останній день місяця 30.09.2019 р. є цілком правомірною та може вважатися затримкою розрахунку при звільнення. 
Вирішуючи питання правомірності визначення відповідачем розміру одноразової грошової допомоги, суд виходить з наступного.
Питання виплати одноразової грошової допомоги врегульовано статтею 97 Закону № 580-VІІІ. 
Спірним в цій частині є розмір призначеної та виплаченої позивачу одноразової грошової допомоги.
Позивач вважає, що він має право на отримання  одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом третім частини першої статті 97 Закону  № 580-VІІІ,   у розмірі 250 прожиткових мінімумів.
Так, відповідно до пункту третього частини першої статті 97 Закону № 580-VІІІ одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі   визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
За змістом абзацу в) пункту третього частини першої статті 99 Закону № 580-VІІІ  розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, зокрема визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності  III групи - 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
Тобто, необхідною умовою для призначення одноразової грошової допомоги за пунктом третім частини першої статті 97 Закону № 580-VІІІ є визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
В цьому випадку позивачу встановлено 3 групу інвалідності із  визначенням ступеню втрати працездатності  60% внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням ним служби в поліції, що підтверджено довідкою МСЕК серії АВ № 1019409 від 22.10.2019 р., довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності серії АГ № 0010444 від 22.10.2019 р. 
Пунктом четвертим частини першої статті 97 Закону № 580-VІІІ  встановлено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі  визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
При цьому розмір одноразової грошової допомоги у разі  визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності  III групи складає  70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату (абзац в) пункту четвертого частини першої статті 99 Закону № 580-VІІІ). 
Виходячи з того, що актом розслідування нещасного випадку, що стався 09.10.2018 р. о 12.00-13.00, Заводського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області встановлено, що нещасний випадок з дільничний офіцером поліції сектору превенції Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 стався в період проходження служби в поліції при виконанні службових обов`язків, проте цим актом або будь-якими іншими документами не встановлено, що інвалідність позивача настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, є правильним призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 70 прожиткових мінімумів відповідно до пункту четвертого частини першої статті 97 Закону № 580-VІІІ.
Доводи апелянта про неправильність визначення розміру одноразової грошової допомоги та наявність у цьому питанні бездіяльності відповідача спростовані приведеними вище висновками суду.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки ця справа стосується питання прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, а позивач не є службовою особою, яка у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займає відповідальне та особливо відповідальне становище, ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308, 311,  315,   316,   321,   322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.08.2020 р. в справі № 280/1061/20 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.08.2020 р. в справі № 280/1061/20  за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області  про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 14.12.2020 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
          Повне судове рішення складено 14.12.2020 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко