ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.12.2020                                                                                                      Справа №  904/2998/20
м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65

   Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (доповідача) – Кузнецової І.Л.,          
суддів – Чус О.В., Кощеєва І.М.,
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Лізинг Україна" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.09.2020 у справі №904/2998/20 (суддя Ніколенко М.О.)
за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Лізинг Україна", м. Київ  
до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Ладас", м. Дніпро 
про стягнення 100 039 грн 38 коп.           

ВСТАНОВИВ:

- рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.09.2020 у справі №904/2998/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) "Альфа-Лізинг Україна" задоволено частково, з ТОВ фірми "Ладас" на користь позивача стягнуто заборгованість зі сплати лізингових платежів в сумі 16 468 грн 44 коп., пеню в сумі 2 994 грн 45 коп., 35 процентів річних в сумі 4  339 грн 21 коп. та відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача вартості послуг, пов`язаних з поверненням предмета лізингу його власнику в сумі 40   055 грн 58 коп., неустойки в сумі 18   809 грн 49 коп. та штрафу в сумі 17   372 грн 21 коп.;
- приймаючи рішення про часткове задоволення позову, господарський суд виходив з обставин щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором фінансового лізингу № 036-ЛВ-МСБ-Ф-094 від 07.07.2017 в частині своєчасного внесення лізингових платежів, в результаті чого станом на 23.11.2020 (дату складення повідомлення про відмову від договору) у відповідача була наявна заборгованість з оплати одинадцятого лізингового платежу, а також з того, що розрахунки пені в сумі 2   994 грн 45 коп. та 35 процентів річних в сумі 4   339 грн 21 коп. здійснені правильно та відповідають вимогам чинного законодавства, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими;
- при відмові в задоволенні решти позовних вимог господарський суд посилався на обставини щодо направлення 27.01.2020 позивачем на адресу відповідача повідомлення №390/20/01 від 23.01.2020 про відмову від договору фінансового лізингу, щодо імперативності положень ч. 3 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг", відповідно до яких відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову, та неможливості зміни цих положень за згодою сторін, щодо невідповідності вимогам чинного законодавства тверджень позивача про те, що для припинення дії договору з ініціативи лізингодавця достатньо факту направлення лізингоодержувачу повідомлення про розірвання такого договору, з того, що позивач, як заінтересована особа, мав вжити усіх залежних від нього заходів для повідомлення відповідача про відмову від договору лізингу та забезпечити наявність достатніх та належних доказів такого повідомлення, на те, що позивачем не надано суду жодних доказів отримання відповідачем повідомлення №390/20/1 від 23.01.2020 про відмову від договору (рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з підписом повноважного представника відповідача, листа органу поштового зв`язку із відповідною інформацією) чи ухилення відповідача від отримання такого поштового відправлення (поштового повернення внаслідок закінчення встановленого терміну зберігання/відмови від отримання тощо), на те, що копія витягу з веб-сайту Акціонерного товариства (далі – АТ) "Укрпошта" як доказ вручення відповідачу поштового відправлення №0420518318062 не прийнята судом, оскільки само підприємство поштового зв`язку не змогло підтвердити зазначену у такому витязі інформацію, на те, що факт вручення відповідачу повідомлення про відмову від договору чи наявності у відповідача можливості отримати таке поштове відправлення є недоведеним, тому станом на дату розгляду справи в суді договір фінансового лізингу № 036-ЛВ-МСБ-Ф-094 від 07.07.2017 є чинним, а також на те, що зобов`язання з повернення позивачу предмету лізингу у відповідача не виникло, тому вимоги позивача про стягнення вартості послуг, пов`язаних з поверненням предмета лізингу його власнику, в сумі 40   055 грн 58 коп., неустойки за прострочення повернення предмета лізингу в сумі 18   809 грн 49 коп. та штрафу в сумі 17   372 грн 21 коп. є передчасними та необґрунтованими;
- не погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ"Альфа-Лізинг Україна" подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неправильне застосування норм матеріального права та недоведеність обставин, які мають значення для справи, просить це рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позову, ухвалити нове рішення про повне задоволення позовних вимог;
- у поданій скарзі йдеться про те, що судом правильно встановлено обставину прострочення відповідачем сплати лізингових платежів за договором лізингу тривалістю понад 30 днів, внаслідок чого рішенням суду стягнуто з відповідача на користь позивача борг по сплаті лізингових платежів, пеню за прострочення їх сплати та 35 процентів за користування чужими грошовими коштами, про те, що висновки суду стосовно недоведеності факту вручення відповідачу повідомлення про відмову від договору чи наявності у відповідача можливості отримати таке повідомлення та чинності договору фінансового лізингу станом на дату розгляду судом цієї справи спростовуються доказами, які підтверджують направлення позивачем на адресу відповідача повідомлення №390/20/1 від 23.01.2020 про відмову від договору лізингу, а саме: описом вкладення в цінний лист із трекінг-номером поштового відправлення №0420518318062, фіскальним чеком про оплату послуг поштового зв`язку від 27.01.2020, списком №475 згрупованих відправлень Укрпошта Стандарт, поданих позивачем 27.01.2020 до відділення Київ-205, роздрукованим  витягом з офіційного веб-сайту АТ "Укрпошта" з інформацією про відправлення і вручення поштового відправлення №0420518318062, про те, що добросовісний учасник цивільних правовідносин зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, у разі невиконання цього обов`язку учасник правовідносин не вправі посилатись на неотримання документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для нього наслідків, про те, що посилання господарського суду на лист Дніпропетровської дирекції АТ "Укрпошта" №39-Л-04-607 від 17.07.2020 як доказ, який спростовує факт отримання відповідачем повідомлення №390/20/1 від 23.01.2020 про відмову від договору лізингу, є необґрунтованими тому, що АТ "Укрпошта" визнає факт надходження 30.01.2020 до відділення №51 у м. Дніпро листа з описом вкладення №0420518318062, адресованого ТОВ фірмі "Ладас" за адресою: 49051, місто Дніпро, вулиця Винокурова, 5, офіс 401, що є свідченням наявності у відповідача можливості отримати даний лист та довідатися про відмову лізингодавця від договору лізингу, а відтак, в силу приписів ч. 3 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" така відмова є вчиненою, що відсутність у відділенні АТ "Укрпошта" № 51 у м. Дніпро копії довіреності, уповноваженої на отримання кореспонденції від імені товариства відповідача, не свідчить про неотримання листа з описом вкладення №0420518318062 директором цього товариства, який є єдиною уповноваженою на вчинення таких дій особою, про те, що презумпція правомірності дій працівників АТ "Укрпошта" не була спростована, про те, що суд першої інстанції помилково переклав на позивача відповідальність за суб`єктивну поведінку відповідача як лізингоодержувача, така оцінка обставин справи порушує баланс прав та обов`язків сторін договору лізингу і суперечить принципам розумності, справедливості і добросовісності та фактично виключає можливість лізингодавця розірвати договір фінансового лізингу в односторонньому порядку, а також про те, що внаслідок неправильної оцінки доказів та неправильного застосування норм матеріального права суд першої інстанції помилково встановив, що договір лізингу не було розірвано;
- відповідач вважає рішення господарського суду обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що строк виконання ним своїх зобов`язань зі сплати лізингового платежу в сумі 16 468 грн 44 коп. за договором настав 11.01.2020, між тим він порушив свої зобов`язання і не оплатив вказаний платіж у встановлений строк, а отже, вимоги позивача про стягнення заборгованості зі сплати лізингових платежів в сумі 16 468 грн 44 коп. є обґрунтованими, на те, що чинне законодавство пов`язує можливість одностороннього розірвання договору фінансового лізингу з фактом повідомлення іншої сторони про припинення дії такого договору, дане правило є імперативним та не підлягає зміні за згодою сторін, на те, що позивачем не надано до суду першої інстанції жодних доказів отримання відповідачем повідомлення №390/20/1 від 23.01.2020 про відмову від договору чи ухилення відповідача від отримання такого поштового відправлення, на те, що копія витягу з веб-сайту АТ "Укрпошта" як доказ вручення відповідачу поштового відправлення №0420518318062 правомірно не прийнята судом, оскільки само підприємство поштового зв`язку не змогло підтвердити зазначену у такому витягу інформацію, про те, що факт вручення відповідачу повідомлення про відмову від договору чи наявності у відповідача можливості отримати таке поштове відправлення є недоведеним, тому станом на дату розгляду справи в суді договір фінансового лізингу є чинним, про те, що вимоги позивача про стягнення вартості послуг, пов`язаних з поверненням предмета лізингу його власнику, неустойки за прострочення повернення предмета лізингу та штрафу є необґрунтованими, а також на те, що, як встановлено судом, нарахування пені та           35 процентів річних нараховані правильно, а відтак, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
07.07.2017 ТОВ "Універсальна лізингова компанія "Ленд-Ліз" (лізингодавцем) та ТОВ фірма "Ладас" (лізингоодержувачем) укладено договір фінансового лізингу                              №036-ЛВ-МСБ-Ф-094, відповідно до п. 2.1 якого лізингодавець на підставі замовлення на транспортний засіб зобов`язався купити та передати лізингоодержувачу в строкове платне користування транспортний засіб на умовах фінансового лізингу, а лізингоодержувач – вчасно та в повному обсязі відповідно до графіку платежів сплачувати на користь лізингодавця лізингові та інші платежі, а також виконувати інші зобов`язання, визначені цим договором.
П. 2.2 договору визначено, що транспортний засіб передається лізингодавцем лізингоодержувачу по акту прийому-передачі. 
Згідно з п. 2.3 договору термін лізингу визначається сторонами в графіку платежів. Строк лізингу починає обчислюватися з дня підписання сторонами акту прийому-передачі транспортного засобу і закінчується в останній день користування транспортним засобом відповідно до графіку платежів, або в день дострокового розірвання або припинення договору. Строк лізингу може бути змінений за згодою сторін, про що вносяться відповідні зміни до графіку платежів.
П. 4.1 договору визначено, що за переданий у лізинг транспортний засіб з дати надання до завершення строку лізингу лізингоодержувач зобов`язаний сплачувати лізингодавцю лізингові платежі.
Відповідно до п. 4.2 договору розмір та строки сплати лізингоодержувачем лізингових платежів лізингодавцю встановлюється в графіку платежів.
В п. 4.6 договору встановлено, що лізингоодержувач зобов`язаний вчасно виконувати грошові зобов`язання за цим договором, термін виконання яких настав, у тому числі у випадку неможливості користування транспортним засобом та незалежно від результатів його господарської діяльності.
Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 договору лізингодавець має право достроково розірвати цей договір повністю або відповідний графік платежів стосовно одного, декількох або всіх транспортних засобів, а також вилучити транспортний засіб з володіння та користування лізингоодержувача, про що складається акт повернення транспортного засобу або в судовому порядку стягнути з лізингоодержувача ринкову вартість транспортного засобу, визначену незалежним експертом, на час звернення до суду, зокрема, якщо лізингоодержувач не здійснює сплату лізингових платежів, передбачених графіком платежів повністю або частково протягом 30 календарних днів з дати виникнення зобов`язання щодо здійснення оплати лізингового платежу.
П. 7.5 договору встановлено, що у випадку, передбаченому п. 7.4 цього договору, датою розірвання договору та/або відповідного графіку платежів вважається дата направлення повідомлення лізингоодержувачу.
Відповідно до п. 11.2 договору в разі дострокового розірвання цього договору та/або графіку платежів лізингоодержувач зобов`язаний повернути транспортний засіб лізингодавцю в день дострокового розірвання договору, в місці, узгодженому сторонами, разом з обладнанням та іншими елементами, які були надані лізингоодержувачу, в належному технічному стані та з дотриманням умов п. 11.3, про що сторони складають та підписують акт повернення транспортного засобу.
Згідно з п. 11.6.1 договору якщо лізингоодержувач не повертає транспортний засіб у встановлений даним договором строк, то лізингодавець має право вжити всіх заходів для визначення місцезнаходження транспортного засобу та повернення його в своє володіння. Лізингоодержувач зобов`язаний відшкодувати лізингодавцю всі витрати, пов`язані з несвоєчасним поверненням транспортного засобу, згідно рахунку, виставленого лізингодавцем. Крім того, лізингоодержувач зобов`язаний сплатити лізингодавцю неустойку в розмірі подвійного середньомісячного лізингового платежу за кожен місяць прострочення повернення транспортного засобу до дати фактичного повернення (включно), при цьому, розрахунок неустойки здійснюється пропорційно кількості днів прострочення повернення транспортного засобу.
П. 11.8.2 передбачено, що договір повністю або відповідний графік платежів може бути достроково розірвано (припинено його дію) з ініціативи лізингодавця, якщо лізингоодержувач не виконує будь-якого або декількох зі своїх зобов`язань, передбачених п.п. 6.1, 6.2, 6.3, 6.7, 6.8, 6.13, 6.18, 6.19, 6.20, 6.21, 11.1 цього договору або графіком платежів.
В такому випадку лізингодавець письмово повідомляє лізингоодержувача про розірвання (припинення дії) цього договору або відповідного графіку платежів, які вважаються розірваними (дія яких вважається припиненою) на третій день з дати направлення письмового повідомлення. 
Згідно з п. 13.3 договору в разі несвоєчасної сплати лізингового платежу та/або інших платежів, передбачених цим договором, повністю або частково, лізингоодержувач сплачує пеню в сумі, що дорівнює подвійній обліковій ставці Національного банку України від суми простроченого лізингоодержувачем платежу за кожен день прострочки.
П. 13.10 договору встановлено, що у випадку порушень лізингоодержувачем зобов`язань за договором, що призвело до дострокового розірвання договору та/або відповідного графіку платежів відповідно до п. 11.8.2, лізингоодержувач зобов`язаний сплатити лізингодавцю протягом 10 календарних днів з дати отримання відповідної вимоги штраф у розмірі 3   середньомісячних комісій лізингодавця.
Відповідно до п. 13.14 договору якщо у лізингоодержувача виникає обов`язок по сплаті будь-якого платежу, у тому числі (але не виключно): лізингового платежу, відшкодування витрат лізингодавця, які він поніс у рамках виконання договору і які підлягають відшкодуванню лізингоодержувачем, але не були ним своєчасно сплачені, то лізингоодержувач сплачує лізингодавцю штраф в розмірі 35 процентів річних від суми боргу по простроченим платежам за весь строк такого прострочення.
11.01.2019 сторонами підписано замовлення №036-ЛВ-МСБ-Ф-094/2 на отримання транспортного засобу – вантажного автомобіля Ford Transit та пристрою спостереження за рухомими об`єктами ВІ-820 TREK загальною вартістю 487   002 грн.
Сторонами підписано додаток №2 до договору, яким є "Графік платежів №036-ЛВ-МСБ-Ф-094/2", в якому узгоджені строки щомісячного внесення  лізингоодержувачем лізингових платежів, починаючи з 11.01.2019 по  11.01.2022.
11.01.2019 сторонами підписано акт приймання-передачі, згідно з яким лізингодавець передав лізингоодержувачу предмет лізингу – вантажний автомобіль Ford Transit WFODXXTTGDFE46618 та пристрій спостереження за рухомими об`єктами ВІ-820 TREK.
30.09.2019 ТОВ фірмою "Ладас" (лізингоодержувачем), ТОВ "Універсальна лізингова компанія "Ленд-Ліз" (первісним лізингодавцем) та ТОВ "Альфа-Лізинг Україна" (новим лізингодавцем) підписана угода про заміну сторони в договорі фінансового лізингу          №036-ЛВ-МСБ-Ф-094 від 07.07.2017, на підставі п. 1 якої лізингоодержувач, первісний лізингодавець та новий лізингодавець вирішили замінити у вказаному договорі лізингодавця, а саме: ТОВ "Універсальна лізингова компанія "Ленд-Ліз" на ТОВ "Альфа-Лізинг Україна". Тобто, з дати, вказаної в п. 6 даної угоди, усі права та обов`язки по договору лізингу переходять від первісного лізингодавця до нового лізингодавця.
П. 6 передбачено, що угода вступає в силу з 01 жовтня 2019 року, але не раніше дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо правонаступництва ТОВ "Альфа-Лізинг Україна".
Посилаючись на обставини щодо невиконання ТОВ фірмою "Ладас" зобов`язань зі своєчасної сплати лізингових платежів, позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення заборгованості зі сплати лізингових платежів в сумі 16   468 грн 44 коп..
У зв`язку з невиконанням відповідачем цих зобов`язань позивачем нарахована пеня в сумі 2   994 грн 45 коп. за загальний період з 12.10.2019 по 25.05.2020 та 35 процентів річних в сумі 4   339 грн 21 коп. за вказаний період.
Матеріали справи свідчать також про те, що 27.01.2020 позивачем направлено на адресу відповідача повідомлення №390/20/01 від 23.01.2020 про відмову від договору фінансового лізингу №036-ЛВ-МСБ-Ф-094 від 07.07.2017.
На підтвердження обставин направлення повідомлення позивачем надані опис вкладення у лист, трекінг-номер поштового відправлення №0420518318062, фіскальний чек про оплату послуг поштового зв`язку від 27.01.2020, список №475 згрупованих відправлень Укрпошта Стандарт, поданих позивачем 27.01.2020 до відділення Київ-205 та роздрукований витяг з офіційного веб-сайту АТ "Укрпошта" з інформацією про відправлення і вручення поштового відправлення №0420518318062, за якою поштове відправлення вручене отримувачу 30.01.2019.
З урахуванням умов, узгоджених сторонами в п. 11.8.2 договору фінансового лізингу позивачем зазначено, що цей договір є розірваним з 31.01.2020, внаслідок чого у відповідача виник обов`язок щодо повернення предмета лізингу позивачу.
У зв`язку з невиконанням відповідачем вказаного обов`язку позивач звернувся до приватного нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису про повернення об`єкта лізингу від лізингоодержувача.
14.02.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено на договорі виконавчий напис №125 про повернення об`єкта фінансового лізингу за графіком платежів №2, а саме: вантажного автомобіля Ford Transit, заводський номер НОМЕР_1 та пристрою спостереження за рухомими об`єктами ВІ-820 TREK.
Згідно з платіжним дорученням №3337 від 13.02.2020, рахунком №85 від 13.02.2020 та довідкою нотаріуса №334/01-16 від 21.05.2020 за вчинення наведеного виконавчого напису нотаріусом стягнуто з позивача плату в сумі 12   000 грн.
17.02.2020 позивач звернувся до приватного виконавця Кісельової В.В. з заявою №458/20 від 17.02.2020 про примусове виконання виконавчого напису №125, виданого 14.02.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським   В.А.
Відповідно до платіжного доручення №3357 від 14.02.2020 позивач сплатив авансовий внесок на здійснення витрат виконавчого провадження за вказаною заявою в сумі 500 грн.
Посилаючись на договір №2 про надання консультаційних послуг від 29.03.2019, укладений фізичною особою-підприємцем Марковим Іваном Петровичем (виконавцем) та ТОВ "Універсальна лізингова компанія" (замовником), акт надання послуг №4 від 21.02.2020 та лист-довідку Маркова І.П. від 20.05.2020, позивач зазначає, що ним понесені витрати на оплату послуг з розшуку та вилучення майна, яке перебувало в користуванні у лізингоодержувача, в сумі 20   879 грн 65 коп..
На підставі вищевикладеного позивачем нараховано відповідачу до сплати вартість послуг, пов`язаних з поверненням предмета лізингу його власнику, в сумі 40   055 грн 58 коп., неустойку за прострочення повернення предмета лізингу в сумі 18   809 грн 49 коп. та штраф в сумі 17   372 грн 21 коп..
Відносини, що виникли між сторонами у справі є господарськими зобов`язаннями, тому до цих правовідносин слід застосовувати відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України та положень Закону України "Про фінансовий лізинг".
Ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 530 Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Ст. 610 Кодексу встановлено, що порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
За приписами ч. 2 ст. 625 Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Ст. 629 Кодексу встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 806 Кодексу за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). 
Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.
Щодо досліджуваної справи, то з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, а саме: порушення відповідачем зобов`язань за договором фінансового лізингу № 036-ЛВ-МСБ-Ф-094 від 07.07.2017 в частині своєчасної сплати лізингових платежів та підтвердження відповідачем вказаних обставин господарським судом зроблено правильний висновок про визнання позовних вимог в частині стягнення заборгованості зі сплати лізингових платежів в сумі 16   468 грн 44 коп., пені в сумі 2   994 грн  45 коп. та 35 процентів річних в сумі 4 339 грн 21 коп. обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача вартості послуг, пов`язаних з поверненням предмета лізингу його власнику в сумі 40   055 грн 58 коп., неустойки в сумі             18  809 грн 49 коп. та штрафу в сумі 17   372 грн 21 коп. колегія суддів зазначає наступне.
За приписами ч. 2 ст. 7 Закону "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів. Стягнення за виконавчим написом нотаріуса провадиться в порядку, встановленому Законом України   "Про виконавче провадження".
Ч. 3 ст. 7 Закону встановлено, що відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.
Згідно з п. 11.8.2 договору та відповідно до положень ч. 3 ст. 7 Закону "Про фінансовий лізинг" направлення лізингодавцем письмового повідомлення лізингоодержувачу про відмову від договору слід розцінювати як обов`язок позивача повідомити лізингоодержувача про таку відмову.
Отже, чинне законодавство пов`язує можливість одностороннього розірвання договору фінансового лізингу саме з фактичним повідомленням лізингоодержувача про припинення такого договору. Дане правило є імперативним та не підлягає зміні за згодою сторін.
В іншому ж випадку, лізингоодержувач не є обізнаним про необхідність повернення предмета лізингу лізингодавцю та на нього безпідставно покладаються додаткові зобов`язання у зв`язку з простроченням строку повернення предмета лізингу.
Як зазначено вище, за твердженням позивача, факт направлення лізингоодержувачу повідомлення №390/20/1 від 23.01.2020 про відмову від договору підтверджується: фіскальним чеком ФН 3000470091 від 27.01.2020, списком згрупованих поштових відправлень №475 від 27.01.2020 та описом вкладення у лист від 27.01.2020 (поштове відправлення №0420518318062).
Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначаються та відносини між ними регулюються Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.
Як вбачається з поданих позивачем до матеріалів справи документів, повідомлення про відмову від договору було направлено відповідачу саме реєстрованим поштовим відправленням.
Згідно з п. 2 Правил під терміном "повідомлення про вручення поштового відправлення" слід розуміти повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення та прізвище одержувача, під терміном "реєстроване поштове відправлення" – поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку.
П. 96 Правил встановлено, що реєстровані поштові відправлення (крім рекомендованих), адресовані юридичним особам, видаються їх представникам, уповноваженим на одержання пошти, в об`єкті поштового зв`язку на підставі довіреності, оформленої в установленому порядку. Копія довіреності, засвідчена в установленому порядку, зберігається в об`єкті поштового зв`язку.
Відповідно до п. 105 Правил одержання реєстрованого поштового відправлення, грошових коштів за поштовим переказом здійснюється за умови пред`явлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, визначених законодавством. У разі отримання рекомендованого поштового відправлення одержувач власноруч зазначає прізвище та ставить свій підпис в книзі (на окремому аркуші) встановленого зразка. У разі отримання інших реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів одержувач заповнює відповідний бланк повідомлення: зазначає найменування, серію та номер пред`явленого документа, дату одержання та ставить свій підпис.
Під час встановлення факту направлення/отримання особою поштового відправлення має місце презумпція добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків. Однак, таку презумпцію може бути поставлено під сумнів і спростовано.
Матеріали справи свідчать про те, що відповідач звернувся до Дніпропетровської дирекції АТ "Укрпошта" із адвокатським запитом про надання інформації з приводу отримання представниками ТОВ фірми "Ладас" поштової кореспонденції від ТОВ "Альфа-Лізинг Україна" з номером відправлення №0420518318062: чи було отримано вказаний лист, хто саме поставив підпис в журналі реєстрації за його отримання та на підставі яких документів. 
В листі № 39-Л-04-607 від 17.07.2020 (арк.с. 135) Дніпропетровська дирекція АТ "Укрпошта" зазначила, що згідно з інформацією, розміщеної в пошуковій системі, поштове відправлення Укрпошта стандарт з описом №0420518318062 на адресу ТОВ "Ладас": 49051,  м. Дніпро, вул. Винокурова, 5, оф. 401 до відділення поштового зв`язку № 51, м. Дніпро надійшло 30.01.2020 та значиться врученим. Підтвердити факт вручення зазначеного поштового відправлення не є можливим, оскільки у відділенні поштового зв`язку № 51,                м.   Дніпро відсутні підтверджуючі документи.
Ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України    встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 76 Кодексу належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Ст. 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Стандарт доказування "вірогідності доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач, тобто необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до ст. 79 Кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Верховний Суд в постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі      №917/2101/17 звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається      більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
З урахуванням викладеного надана позивачем копія витягу з веб-сайту АТ “Укрпошта”, як доказ вручення відповідачу поштового відправлення №0420518318062 є менш вірогідним доказом, ніж представлений відповідачем лист Дніпропетровської дирекції АТ "Укрпошта" №39-Л-04-607 від 17.07.2020, оскільки само підприємство поштового зв`язку не підтвердило зазначену у витязі інформацію в установленому названими вище Правилами порядку.
У зв`язку з цим обставини щодо належного отримання відповідачем повідомлення позивача про відмову від договору фінансового лізингу є недоведеними.
Таким чином, на виконання положень ч. 3 ст. 7 Закону "Про фінансовий лізинг" лізингодавець фактично не вчинив відмови від вказаного договору згідно з вимогами чинного законодавства, тому господарський суд дійшов правильного висновку, що станом на дату розгляду справи договір фінансового лізингу № 036-ЛВ-МСБ-Ф-094 від 07.07.2017 є чинним і зобов`язання щодо повернення позивачу предмета лізингу у відповідача не виникло.
За таких обставин, вимоги позивача про стягнення вартості послуг, пов`язаних з поверненням предмета лізингу його власнику, в сумі 40   055 грн 58 коп., неустойки за прострочення повернення предмета лізингу в сумі 18   809 грн 49 коп. та штрафу в сумі                   17   372   грн 21 коп. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Тому рішення господарського суду слід залишити без змін.
Доводи скаржника не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення Господарського суду Дніпропетровської області та спростовуються наведеними вище висновками апеляційного суду.
Керуючись ст.ст. 269,    275,    276,    282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:

- рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.09.2020 у справі №904/2998/20 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення;
- постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повної постанови з підстав, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України;
- повна постанова складена 31.12.2020

Головуючий суддя                                                                                             І.Л. Кузнецова

Суддя                                                                                                        О.В. Чус

Суддя                                                                                                                     І.М. Кощеєв