КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
факс 284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 755/18770/19 Апеляційне провадження № 22-ц/824/12282/2020	Головуючий у суді першої інстанції - Гончарук В.П. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
03 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                         Нежура В.А.,
судді                                                          Березовенко Р.В., Є.М. Суханова.,
секретар                                        Шебуєв Д.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду та моральну шкоду. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 12.12.2016 відбулася ДТП в Деснянському районі м. Києва на дорозі між Броварським пр-м та с. Зазим`я за участі автомобіля марки «Toyota RAV-4» д/н НОМЕР_1 належному позивачу та автомобіля марки «Toyota Camry» д/н НОМЕР_2 належний відповідачу. В подальшому факт даної ДТП став підставою для порушення кримінального провадження № 12016100030015271 за ч. 1 ст. 286 КК України. Після вказаної ДТП автомобіль позивача марки «Toyota RAV-4» д/н НОМЕР_1 був вилучений, про що складений Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 12.12.2016. 
Зазначав, що затримання його ТЗ було здійснено у зв`язку з «ДТП з потерпілими» в наслідок неправдивого повідомлення ОСОБА_2 про вчинення злочину за ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: з місця ДТП відповідач виїхав у невідомому напрямку, після чого надав неправдиві покази слідчим, які прибули 12.12.2016 на місце ДТП, згодом слідчому у кримінальному провадженні № 12016100030015271 за фактом ДТП у протоколі допиту потерпілого було зазначено, що ОСОБА_2 забрала «швидка» до лікарні ШМД, де було виявлено перелом ребер, від чого було пошкоджена ліва легеня, від чого утворився гемопневмоторакс. Такі твердження відповідача не відповідають дійсності, є неправдивими та вводять суд в оману.
Крім того, ТЗ утримувався впродовж 40 календарних днів без ухвали слідчого судді про накладення арешту на це майно, незважаючи на чисельні звернення позивача до відповідних органів, тобто з грубим порушенням ст. 170 та ч. 5 ст. 171 КПК України.
За таких обставин, просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 885 762,48 грн. та моральну шкоду у розмірі 170 000,00 грн. (а.с. 1-5).
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22.07.2020 у задоволені позову відмовлено (а.с. 171-180).
В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зазначає, що суд першої інстанції невчасно повідомив його про розгляд справи, що викликає сумніви в неупередженості та об`єктивності судді Дніпровського районного суду м. Києва Гончарука В.П. Крім того, безпідставно переносив розгляд справи на іншу дату, невчасно виготовлено повний текст оскаржуваного рішення, справу дуло розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження замість загального (а.с. 181-187).
28.09.2020 представником відповідача ОСОБА_3 було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначається, що апелянт не вказує яким чином були порушені норми матеріального або процесуального права саме при ухвалені рішення. Крім того, чинним ЦПК України не передбачено такого повноваження суду апеляційної інстанції як направлення справи до суду першої інстанції для подальшого розгляду.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_3 заперечував проти поданої апеляційної скарги та просив її відхилити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).
Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 12.12.2016 року о 09 годині 50 хвилин, керуючи автомобілем марки «Toyota RAV-4» д/н НОМЕР_1 по автодорозі пр. Броварський-с. Зазим`я в м. Києві, не вибрав безпечну швидкість для руху, не врахував дорожню обстановку, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Toyota Camry» д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів та отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , чим порушив п. 12.1, 10.1, 12.3 (б) Правил дорожнього руху та скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України.
В результаті даної ДТП було порушено кримінальне провадження № 12016100030015271 від 28.12.2016 за ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 46).
Після вказаної ДТП автомобіль позивача марки «Toyota RAV-4» д/н НОМЕР_1 був вилучений, про що складений Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 12.12.2016 (а.с. 6).
Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що ОСОБА_2 за фактом ДТП 12.12.2016 надав неправдиві покази слідчим, які прибули на місце ДТП, а згодом - старшому слідчому Кришталю А.А., яким проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12016100030015271 від 28.12.2016, у зв`язку з чим було здійснено органами внутрішніх справ незаконне затримання та утримання на спеціальному майданчику тимчасового утримання транспортних засобів, транспортного засобу позивача, який в подальшому було повернуто в розібраному стані, після проведення експертизи, яку було призначено у вищевказаному кримінальному провадженні.
Відповідно до листа Деснянського УП ГУ НП у м. Києві від 06.07.2017 позивача повідомлено, що його заява у кримінальному провадженні № 12016100030015271 уважно розглянута та керівництвом Головного управління Національної поліції України у м. Києві, проведено службову перевірку, за результатами якої начальника відділення ОСОБА_5 та старшого слідчого ОСОБА_6 притягнуто до дисциплінарної відповідальності (а.с. 11).
Постановою Старшого слідчого Деснянського УП НП у м. Києві Кришталя А.А. від 26.04.2017 кримінальне провадження № 12016100030015271 від 28.12.2016 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 56-58).
Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 04.09.2017 у справі № 754/8062/17, закрито справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП України, оскільки сплинули передбачені ст. 38КУпАП України строки накладення адміністративного стягнення після вчинення правопорушення (а.с. 59).
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19.11.2019 у справі № 753/11845/18 з позивача на користь відповідача стягнуто матеріальну та моральну шкоду у розмірі 319 312,57 грн., завдану в наслідок ДТП, що мала місце 12.12.2016 о 09 годині 50 хвилин по автодорозі пр. Броварський, с. Зазим`я в м. Києві, за участі автомобіля марки «Toyota RAV-4» д/н НОМЕР_1 та автомобіля марки «Toyota Camry» д/н НОМЕР_2 . Дане рішення набрало законної сили (а.с. 83-87).
Відповідно до частин 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Для настання відповідальності, передбаченої зазначеними нормами права необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача шкоди, вина.
Частиною 6 статті 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що порушення прав позивача та спичинення останньому матеріальної шкоди у зв`язку з наданням неправдивої інформації органам досудового розслідування не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів заподіяння відповідачем матеріальної шкоди позивачу. Разом із тим, за встановлених в ході розгляду справи обставин, можна дійти до висновку, що шкода, яку позивач просить відшкодувати у своєму позові, завдана під час перебування належного йому автомобіля на штрафному майданчику за рішенням слідчого органу досудового розслідування у зв`язку з відкриттям кримінального провадження № 12016100030015271 від 28.12.2016 щодо нього, а тому усі претензії щодо пошкодження та розукомплектації автомобіля він вправі пред`явити до органу, який здійснив тимчасове вилучення автомобіля та не забезпечив його належне зберігання. В даному випадку діями безпосередньо ОСОБА_2 не була завдана позивачу шкода, і тому він не повинен відповідати за дії органів досудового розслідування.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Частиною 5 цієї ж статті Кодексу визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Враховуючи те, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.11.2019 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 25 000,00 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для стягнення моральної шкоди, оскільки вина відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди не доведена належними та допустимими доказами, відсутній причинний зв`язок між будь-яким погіршенням здоров`я позивача і діями відповідача, які мали б винний характер.
Твердження ОСОБА_1 про неупередженість судді Гончарука В.П. під час розгляду справи в суді першої інстанції, колегія суддів не бере до уваги, оскільки розгляд даного питання було передано іншому судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України. Такому судді не може бути заявлений відвід (ч. 3 ст. 40 ЦПК України).
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.02.2020 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю (а.с. 121-123).
Щодо фальсифікації протоколу судового засідання від 27.04.2020, то слід зазначити наступне.
Частиною 2 статті 247 ЦПК України визначено, що фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Частиною 1 статті 249 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право ознайомитися із технічним записом судового засідання, протоколом судового засідання та протягом п`яти днів з дня проголошення рішення у справі подати до суду письмові зауваження щодо неповноти або неправильності їх запису.
Враховуючи те, що матеріали справи не містять зауважень ОСОБА_1 на протокол судового засідання, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.
Також, безпідставною є вимога апелянта на підставі ст. 379 ЦПК України скасувати оскаржуване рішення та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд, оскільки застосування даної статті можливе лише під час розгляду ухвали суду, а не рішення.
Разом з тим, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує, що розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, в той час, як позивачем заявлено у позовній заяві ціну позову в розмірі 1 055 762,48 грн., на що суд першої інстанції не звернув увагу.
Дійсно, п. 1 ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб застосовується з урахуванням норм, встановлених законом на 1 січня календарного року (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01.01.2019 установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1 921,00 грн., отже, 1 921,00 * 100 = 192 100,00 грн.
Враховуючи ціну позову, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про розгляд даної справи в порядку спрощеного провадження, оскільки 1 055 762,48 грн. значно перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дану справу слід було розглядати за правилами загального позовного провадження.
Враховуючи норми цивільно-процесуального закону, порушення норм процесуального права є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.
Пунктом 7 частини 3 статті 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, з тих самих підстав.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове такого змісту.
У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст виготовлено 09 грудня 2020 року.
 
Суддя-доповідач                                                                                  В.А. Нежура
 
Судді                                                                                            Р.В.Березовенко
 
                                                                                                                      Є.М. Суханова