ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/5680/18                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  11 листопада 2020 року                                                                                    м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого-судді Лічевецького І.О., суддів - Шурка О.І., Оксененка О.М., за участю секретаря - Рейтаровської О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 жовтня 2019 року в справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ТК Кредит» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення, 
ВСТАНОВИВ

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ТК Кредит» (далі - ПАТ КБ «ТК Кредит», позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві, відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення, в якому просило: 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 06.12.2017 №0064131212, яким на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 і пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України до ПАТ КБ «ТК КРЕДИТ» застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 170,00 грн.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до вимог чинного законодавства 03.08.2017 позивачем, цінним листом з описом вкладення було відправлено до ДПІ в Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію з податку на прибуток за І півріччя 2017 року.
Водночас зазначений документ податковим органом прийнято не було у зв`язку із необхідністю підтвердження права підпису ОСОБА_1 .
Ураховуючи зазначені обставини, відповідач дійшов висновку про пропуск позивачем строку подання декларації, наслідком чого стало прийняття ним податкового повідомлення-рішення від 06.12.2017 №0064131212.
Проте як зазначив позивач, постановою Правління НБУ від 07.04.2016 р. № 241 було відкликано банківську ліцензію ПАТ «КБ «ТК Кредит» та розпочато процедуру ліквідації банку; рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 493 від 08.04.2016 р. розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «ТК Кредит» з 08.04.2016 р. до 07.04.2018 р. та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «ТК Кредит»; наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 130 від 08.04.2016 повноваження ліквідатора банку делеговано ОСОБА_1 
Отже ОСОБА_1 мав право подавати податкову декларацію від імені ПАТ «КБ «ТК Кредит».
Таким чином, позивач наголошує на тому, що ним була вчасно подана податкова декларація, однак, яка протиправно не була прийнята відповідачем.
Указане на переконання позивача свідчить про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та, як наслідок наявність підстав для його скасування.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.10.2019 адміністративний позов задоволено:
- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 06.12.2017 №0064131212.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти у цій частині нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.
На думку апелянта суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідач зокрема зазначає, що ним проведено камеральну перевірку податкової декларації з податку на прибуток за І півріччя 2017 року, якою встановлено порушення вимог пп.49.18 статті 49 Податкового кодексу України, а саме подання такої декларації з порушення строку.
Так, граничний строку подання податкової декларації з податку на прибуток за І півріччя 2017 року - 09.08.2017, однак така декларація подана позивачем до контролюючого органу 09.11.2017.
Ураховуючи зазначене, відповідач вважає, що оскаржуване податкове-повідомлення рішення прийнято правомірно і скасовано судом першої інстанції помилково.
Позивач своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу в установлений судом строк не скористався.
Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі  -КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку податкової декларації з податку на прибуток за півріччя 2017 року та за ІІІ квартал 2017 року, за результатом перевірки складено акти від 08.11.2017  №14204/26-15-12-12-12/20050951 та від 17.11.2017 №18926/26-15-12-12-12/20050951. 
Перевіркою встановлено порушення, вимог пп. 49.18.2 п. 49.18 статті 49 Податкового кодексу України. На підставі акту перевірки від 08.11.2017 р. №14204/26-15-12-12-12/20050951 контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.12.2017 р. № 0064131212, яким на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 і пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) до АТ КБ «ТК КРЕДИТ» у сумі 170,00 гривень. 
Не погоджуюсь з спірним податковим повідомлення-рішення позивачем подано скаргу до ДФС України, за результатом розгляду скарги ДФС України 01.03.2018 р. прийнято рішення №7454/6/99-99-11-03-01-25, яким залишено без змін спірне податкове повідомлення-рішення, а скаргу позивача без задоволення.
Не погоджуючись з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин).
За змістом пункту 46.1 статті 46 ПК України передбачено, що податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною. 
Згідно з пунктами 49.1-49.3, 49.5, 49.8 та 49.9 статті 49 ПК України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.
Податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством. 
У разі надсилання податкової декларації поштою, платник податку зобов`язаний здійснити таке відправлення на адресу відповідного контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення граничного строку подання податкової декларації, визначеного цією статтею, а при поданні податкової звітності в електронній формі, - не пізніше закінчення останньої години дня, в якому спливає такий граничний строк. Прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених п. 48.3 та п. 48.4 ст. 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають. 
За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.
Відповідно до пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 ПК України податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності). 
У окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов`язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період (п. 48.4 ст. 48 ПК України). 
Згідно з п. 48.7 ст. 48 ПК України, податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу. 
Відповідно до п. 49.11 ст. 49 ПК України, у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог п.48.3 та п.48.4 ст.48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.
Отже, положення ПК України вимагають від контролюючого органу повідомити платника податків, який надіслав податкову декларацію про факт та причини її неприйняття шляхом направлення на його адресу письмового повідомлення.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до опису вкладення «Укрпошта», позивачем надіслано на адресу контролюючого органу податкову декларацію з податку на прибуток за півріччя 2017 року - 03.08.2017, тобто вчасно. 
При цьому, відповідачем доказів того, що контролюючим органом не прийнято податкову декларацію з податку на прибуток за півріччя 2017 року, зокрема підтвердження направлення позивачу письмового повідомлення про не прийняття декларації не надано.
За таких обставин колегія суддів уважає, що твердження відповідача про не подання платником податків такої декларації є безпідставним, з огляду на що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним, а тому обґрунтовано скасоване суду першої інстанції. 
Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював особливу важливість принципу «належного урядування». Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява №32457/05, п.40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). 
В силу принципу пропорційності втручання в право особи безперешкодно користуватися та розпоряджатися своїм майном можливе лише за умови дотримання «справедливої рівноваги» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини. 
За таких обставин, неузгодженість дій органів державної влади або невиконання державними органами та їх посадовими особами своїх безпосередніх обов`язків (в даному випадку не направлення письмового повідомлення про неприйняття податкової декларації) не повинно тягти за собою покладення на суб`єкта господарювання надмірних обов`язків або інших несприятливих наслідків.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач як суб`єкт владних повноважень приймаючи оскаржуваний акт індивідуальної дії діяв без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, що призвело до безпідставного застосування до товариства фінансових санкцій у вигляді штрафу.
Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального закону. 
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 жовтня 2019 року - без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та в силу частини 5 статті 328 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий                    суддя                                        І.О.Лічевецький

Суддя                                        О.І.Шурко

Суддя                                        О.М.Оксененко