УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 725/4006/20
провадження № 51-5904ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 10 вересня 2020 року, постановлений у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 22018260000000036, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Немирова Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , такого, що не має судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Суть питання
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців від 10 вересня 2020 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 31 березня 2020 року між прокурором та обвинуваченими ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , і останніх визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358 КК та призначено їм покарання із застосуванням ст. 69 цього Кодексу у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_4 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.
Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 16 жовтня 2020 року відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 з мотивів того, що апеляційну скаргу подано особою, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
У поданій до Верховного Суду касаційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись, на його думку, на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Суть доводів касаційної інстанції ОСОБА_4 зводиться до того, що апеляційний суд, відмовляючи йому у відкритті провадження за його скаргою, з мотивів того, що він не має права подати апеляційну скаргу, порушив його право на захист. 
Встановлені обставини та мотиви Суду
Відповідно до ч. 4 ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України (далі — КПК) вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
В той же час, частинами 1, 2 ст. 24 КПК гарантовано право кожному на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом, а також гарантовано право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Отже, якщо судове рішення стосується прав, свобод та інтересів «інших осіб», відсутніх у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому ст. 394 КПК, це не перешкоджає цим особам у доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, відповідно з положеннями ч. 2 ст. 24 КПК. Однак при вирішенні питання про наявність підстав для оскарження рішення суду до суду вищого рівня певною особою, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді, ключовим є питання про те, чи насправді це рішення стосується прав, свобод та інтересів цієї (конкретної) особи.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду, цей суд, вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , встановив, що вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 10 вересня 2020 року ухвалений щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , і питання щодо винуватості ОСОБА_4 цим вироком не вирішувалось. Крім того, вищезазначеним вироком місцевого суду ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358 КК організованою групою осіб з особою матеріали у відношенні якої виділені у окреме провадження, що працювала консультантом в туристичній фірмі МПП «Сабо». При цьому апеляційний суд вказав, що в оскаржуваному вироці не міститься вказівок на особу ОСОБА_4 , які б впливали на його права та інтереси, та не міститься даних, які б давали можливість його ідентифікувати як фізичну особу та дійшов висновку, що він не може подати апеляційну скаргу.
Прийняте апеляційним судом рішення узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду від 18 травня 2020 року (справа № 639/2837/19, провадження № 51-5394кмо19) відповідно до якого, суддя-доповідач суду апеляційної інстанції, вирішуючи відповідно до вимог ст. 398 КПК питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою іншої особи (захисника чи представника іншої особи) на вирок на підставі угоди, має впевнитися, що у тексті вироку зазначено такі дані, які прямо вказують на дану конкретну особу, або визнані встановленими такі обставини, які дозволяють апеляційному суду (судді-доповідачеві) з впевненістю ідентифікувати іншу особу; крім того, вирок має стосуватися прав, свобод та інтересів цієї іншої особи.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відкриття апеляційного провадження. 
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність ухвали судді апеляційного суду та вмотивованість його висновків ОСОБА_4 у касаційній скарзі не навів.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, Суд, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК вважає, за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                                     ОСОБА_3