Дата документу 04.12.2020 Справа № 335/12421/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №335/12421/19        Головуючий у 1 інстанції: Макаров В.О.
Провадження № 22-ц/807/3279/20        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» грудня 2020 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Кочеткової І.В.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2020 року про зустрічне забезпечення за клопотанням ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна, про визнання договору довічного утримання недійсним, 

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено. Забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В червні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про зустрічне забезпечення, в якому просив зобов`язати ОСОБА_1 протягом п`яти днів з дня постановлення ухвали внести на депозитний рахунок суду грошові кошти в розмірі вартості 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 – 313 963,50 грн.
В обґрунтування вимог зазначав, що заповіт, на який посилався позивач, як на підставу своїх вимог, був скасований за заявою заповідача 05 серпня 2019 року, внаслідок накладення арешту він не має можливості розпорядитись своїм майном та за рахунок продажу частини квартири сплатити боргові зобов`язання, що виникли внаслідок виконання ним умов договору довічного утримання та термін виконання яких спливає в липні 2020 року, також він змушений як власник нести витрати по утриманню квартири.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2020 року клопотання задоволено. Застосовано зустрічне забезпечення позову. Зобов`язано ОСОБА_1 сплатити на депозитний рахунок суду протягом десяти днів з дня винесення ухвали 313 963,50 грн.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на відсутність умов обов`язкового застосування зустрічного забезпечення, необґрунтованість його розміру,просив скасувати ухвалу суду.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, позивачем не надано доказів на спростування визначеного судом розміру зустрічного забезпечення.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2020 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 04 грудня 2020 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 5 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 

Застосовуючи зустрічне забезпечення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості клопотання.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду.

Матеріалами справи підтверджено, що в листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено. Забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 

20 листопада 2019 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І., про визнання договору довічного утримання від 5 серпня 2019 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 за №6809, посвідченого приватним нотаріусом запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. недійсним, застосувати реституцію.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2020 року відкрито провадження у справі.

В червні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про зустрічне забезпечення, в якому просив зобов`язати ОСОБА_1 протягом п`яти днів з дня постановлення ухвали внести на депозитний рахунок суду грошові кошти в розмірі вартості 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 – 313 963,50 грн., посилаючись на те, що заповіт, на який посилався позивач, як на підставу своїх вимог, був скасований за заявою заповідача 05 серпня 2019 року, внаслідок накладення арешту він не має можливості розпорядитись своїм майном та за рахунок продажу частини квартири сплатити боргові зобов`язання, що виникли внаслідок виконання ним умов договору довічного утримання та термін виконання яких спливає в липні 2020 року, також він змушений як власник нести витрати по утриманню квартири.

Згідно із частиною першою статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Випадки обов`язкового застосування зустрічного забезпечення встановлені частиною третьою статті 154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що за відсутності обставин, які є обов`язковою умовою застосування зустрічного забезпечення, таке забезпечення є право, а не обов`язком суду.

За приписами частини четвертої статті 154 ЦПК України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом:
1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів;
2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову (частина п`ята статті 154 ЦПК України).

ОСОБА_2 не наведено доказів та судом не встановлено існування обставин, з якими закон пов`язує обов`язковість застосування зустрічного забезпечення.

За відсутності обставин, які є обов`язковою умовою застосування зустрічного забезпечення, таке забезпечення є правом, а не обов`язком суду. Це питання віднесено на розсуд суду і застосовується у разі наявних до того обґрунтованих сумнівів щодо безперешкодного можливого відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Зустрічне забезпечення - це гарантія відшкодування ймовірних для відповідача збитків. Воно має на меті зберегти певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів за заявою позивача.

Визначена судом сума зустрічного забезпечення спрямована на покриття збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку з забезпеченням позову.

За вказаних обставин, застосування зустрічного забезпечення має бути достатнім чином обґрунтовано.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено статтями 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи клопотання ОСОБА_2 про те, що заповіт, на який посилався позивач, як на підставу своїх вимог, був скасований за заявою заповідача 05 серпня 2019 року, не можуть бути підставами застосування зустрічного забезпечення, оскільки такі обставини стосуються розгляду спору по суті і є предметом розгляду справи, а також реалізацією права особи на звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, гарантованого Конституцією України та цивільним процесуальним законом.

Судом першої інстанції залишено поза увагою те, що ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження його можливих збитків, які можуть бути спричинені йому арештом спірної квартири, та що розмір цих збитків становить саме визначену суму 313 963,50 грн., що дорівнює вартості 1/2 частки спірної квартири, на яку був накладений арешт відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2020 року.

За приписами ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, прирівнювання розміру збитків до повної вартості спірного майна може бути лише у випадку його знищення, в той час як на такі обставини ОСОБА_2 не посилався.

Твердження ОСОБА_2 про те, що через накладення арешту він позбавлений можливості здійснити сплату боргових зобов`язань, які виникли внаслідок виконання умов договору довічного утримання, за рахунок продажу спірної квартири, не доведено належними доказами.
Долучена до клопотання про зустрічне забезпечення світлокопія договору позики від 20 лютого 2020 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , не свідчить про те, що відповідач може зазнати збитки та не є підтвердженням їх розміру.

Позивач у справі ОСОБА_1 не є стороною зазначеного договору позики, а отже не несе відповідальність за його невиконання.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що заборона шляхом арешту майна є перешкодою для відчуження спірного майна, але не створює перешкод для користування цим майном, право користування залишається непорушним та недоторканим для власника майна.

У випадку відмови в забезпеченні позову ОСОБА_1 про визнання договору довічного утримання недійсним та скасування у зв`язку з цим заходів забезпечення позову, ОСОБА_2 буде мати можливість як власник реалізувати своє право на розпорядження майном у будь-який визначений чинним законодавством спосіб.

Посилання ОСОБА_2 на необхідність здійснення витрат на утримання квартири не може бути підставою для застосування зустрічного забезпечення у визначеному ним розмірі, оскільки у відповідно до ст. 322 ЦК України саме власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто несе тягар його утримання.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

З огляду на зазначене, відсутні підстави для висновку про обґрунтованість застосування зустрічного забезпечення у розмірі 313 963,50 грн.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов передчасного висновку наявність підстав для застосування зустрічного забезпечення у визначеному відповідачем розмірі.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а тому ухвала суду підлягає скасуванню у відповідності до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, а у задоволенні клопотання про зустрічне забезпечення необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2020 року про зустрічне забезпечення з у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.
В задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зустрічне забезпечення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна, про визнання договору довічного утримання недійсним – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складений 04 грудня 2020 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       І.В. Кочеткова