П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/5056/20	
Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:  
              Головуючого:              Градовського Ю.М.
              суддів:                          Крусяна А.В., 
                                                    Яковлєва О.В.
                         при секретарі:               Шатан В.О.  
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу  Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2020р. по справі за адміністративним позовом акціонера ПАТ "ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД" ОСОБА_1 до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, третя особа: ПАТ "ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД" про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:
          У червні 2020р. акціонер ПАТ "ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД" ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (надалі - НКЦПФР), третя особа: ПАТ "ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД" (далі - ПАТ "ОДАЗ"), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення за №84 від 25.02.2020р. "Щодо заборони торгівлі цінними паперами" в частині заборони торгівлі цінним паперами ПАТ "ОДАЗ". 
          В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 16.12.2019р. до НКЦПФР надійшла скарга ОСОБА_2 за вх.№Б-780 від 10.12.2019р.р. на звернення ОСОБА_3 за вх.№Є-802 від 23.12.2019р. про порушення ПАТ "ОДАЗ"  вимог законодавства про цінні папери.
          З метою перевірки правопорушень, викладених у вищезазначених зверненнях, Департаментом НКЦПФР у Південному регіоні 24.12.2019р. направлено до ПАТ "ОДАЗ" лист за №25/01/29680, яким товариство зобов`язано надати відповідні документи та інформацію, однак вказаного виконано не було. 
          В подальшому, 29.01.2020р. НКЦПФР складено акт про правопорушення на ринку цінних паперів відносно ПАТ "ОДАЗ" за №04-ПД-1-Е.
           25.02.2020р. НКЦПФР прийнято рішення за №84 "Про заборону торгівлі цінними паперами, згідно з яким, з 26.02.2020р. заборонено торгівлю цінними паперами Товариств (за переліком), у вказаному переліку під №23 зазначено ПАТ "ОДАЗ". 
          Позивач вважає оскаржуване рішення незаконним, протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки в ньому не наведено жодного обґрунтування та не зазначено конкретних підстав його прийняття.
          Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2020р. адміністративний позов задоволено.
          Визнано протиправним та скасовано рішення НКЦПФР за №84 від 25.02.2020р. "Щодо заборони торгівлі цінними паперами" в частині заборони торгівлі цінним паперами ПАТ "ОДАЗ".          
          В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд  першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач приймаючи оскаржуване рішення діяв протиправно та з порушенням норм законодавства України, оскільки зазначене рішення не містить чітких мотивів та підстав для його прийняття, а також відсутня відповідна інформація та докази, які б могли бути покладені в основу достатності підстав. 
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює. 
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 є власником 231 755 акцій ПАТ «ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД» (16,0220% у статутному капіталі), які зареєстровані належним чином в реєстрі власників іменних цінних паперів.
16.12.2019р. до НКЦПФР надійшла скарга ОСОБА_2 від 10.12.2019 вх. Б-780 та звернення ОСОБА_3 від 23.12.2019 за вх. № Є-802 про порушення ПАТ «ОДАЗ» вимог законодавства про цінні папери від 23.12.2019р..
З метою перевірки фактів правопорушень, викладених у зазначених скаргах, Департаментом НКЦПФР у Південному регіоні направлено лист до ПАТ «ОДАЗ» від 24.12.2019р. за №25/01/29680, яким зобов`язано товариство надати відповідні документи та інформацію.
Проте, ПАТ «ОДАЗ» не надано до Департаменту НКЦПФР у Південному регіоні документи та інформацію згідно із зазначеним листом.
На підставі п.1 розділу IV Правил розгляду справ про правопорушення на ринку цінних паперів та застосування санкцій, затверджених рішенням Комісії від 16.10.2012р. №1470, постановою від 17.01.2020р. №04-ПД-1-Е, у відношенні ПАТ «ОДАЗ» порушено справу про правопорушення на ринку цінних паперів, якою зобов`язано повноважного представника товариства прибути до Департаменту НКЦПФР у Південному регіоні 29.01.2020р. для підписання акту про правопорушення на ринку цінних паперів та надання відповідних пояснень з приводу скоєного правопорушення.
В подальшому, 29.01.2020р. контролюючим органом складено акт про правопорушення на ринку цінних паперів ПАТ «ОДАЗ» за №04-ПД-1-Е, для ознайомлення та підписання якого керівник або повноважний представник товариства до Департаменту НКЦПФР у Південному регіоні так і не з`явився.
Постановою Департаменту НКЦПФР від 29.01.2020р. за №04-ПД-1-Е розгляд справи про правопорушення ПАТ «ОДАЗ» на ринку цінних паперів призначено на 13.02.2020р..
Однак, у січні 2020р. до Департаменту НКЦПФР у Південному регіоні повернувся поштовий конверт з постановою про порушення справи про правопорушення ПАТ «ОДАЗ» на ринку цінних паперів від 17.01.2020р. за №04-ПД-1-Е, з відміткою поштового відділення зв`язку - «відсутні за місцезнаходженням».
3.02.2020р. провадження у зазначеній справі про правопорушення ПАТ «ОДАЗ» на ринку цінних паперів було зупинено.
На підставі вказаного, 25.02.2020р. Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку прийнято рішення за №84 «Щодо заборони торгівлі цінними паперами», у відповідності до якого з 26.02.2020р. заборонено торгівлю цінними паперами Товариств (за переліком), а саме: вчинення торговцями цінними паперами правочинів з цінними паперами цих емітентів, пов`язаних з переходом прав на цінні папери і прав за цінними паперами.
У переліку Товариств під №23 зазначено ПАТ «ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД» (ідентифікаційний код юридичної особи 00231604).
В подальшому, 31.03.2020р. представник позивача (адвокат Кудрявцева Т.В.) звернулась із адвокатським запитом до відповідача,  в якому просила надати інформацію у письмовому вигляді та документальне підтвердження щодо причин, підстав, строків заборони торгівлі та шляхів відновлення торгівлі цінними паперами ПАТ «ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД».
У квітні 2020р. відповідач своїм листом за №26/01/6042  надав відповідь на адвокатський запит, в якій зазначив, зокрема, що оскільки ПАТ «ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД» не надано на вимогу департаменту відповідача у Південному регіоні витребуваних документів, порушено справу про правопорушення на ринку цінних паперів.
Викликаний керівник (повноважний представник) Товариства ні на підписання Акту про правопорушення, ні на розгляд справи у відношенні ПАТ «ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД» не з`явився, постанова про порушення справи на ринку цінних паперів повернулась на адресу департаменту Відповідача у Південному регіоні з відміткою поштового відділення зв`язку «відсутні за місцезнаходженням».
Також, зауважено, що відсутність інформації про місцезнаходження Товариства поруч із виявленими порушеннями вимог законодавства про цінні папери та відсутність жодних обмежень щодо обігу цінних паперів ПАТ «ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД» могло призвести до порушення прав інвесторів в цінні папери.
Відповідно до п.163  ст.8 ЗУ «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», згідно якого Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку має право відкладати або забороняти торгівлю цінними паперами, якщо Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку на основі достатніх підстав, підтверджених відповідними документами, вважає, що емітент перебуває в ситуації, коли подальший обіг цінних паперів такого емітента порушуватиме права інвесторів, 25.02.2020 Комісією прийнято рішення за №84 «Щодо заборони торгівлі цінними паперами», зокрема, у відношенні ПАТ «ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД», якому з 26.02.2020р. заборонено торгівлю цінними паперами, а саме: вчинення торговцями цінними паперами правочинів з цінними паперами цих емітентів, пов`язаних з переходом прав на цінні папери і прав за цінними паперами.
Перевіряючи правомірність та законність оскаржуваного рішення, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх протиправність та незаконність, судова колегія виходить з наступного. 
Приписами ч.2  ст.19 Конституції України  визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Положеннями ст.2 ЗУ «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні»  встановлено, що державне регулювання ринку цінних паперів здійснюється з метою:
- реалізації єдиної державної політики у сфері випуску та обігу цінних паперів та їх похідних;
- створення умов для ефективної мобілізації та розміщення учасниками ринку цінних паперів фінансових ресурсів з урахуванням інтересів суспільства;
- одержання учасниками ринку цінних паперів інформації про умови випуску та обігу цінних паперів, результати фінансово-господарської діяльності емітентів, обсяги і характер угод з цінними паперами та іншої інформації, що впливає на формування цін на ринку цінних паперів;
- забезпечення рівних можливостей для доступу емітентів, інвесторів і посередників на ринок цінних паперів;
- гарантування прав власності на цінні папери;
- захисту прав учасників фондового ринку (у тому числі споживачів фінансових послуг) щодо фінансових послуг, які надаються особами, які здійснюють професійну діяльність на ринку цінних паперів;
- інтеграції в європейський та світовий фондові ринки;
- дотримання учасниками ринку цінних паперів вимог актів законодавства;
- запобігання монополізації та створення умов розвитку добросовісної конкуренції на ринку цінних паперів;
- контролю за прозорістю та відкритістю ринку цінних паперів.
Державне регулювання ринку цінних паперів здійснюється у таких формах:
- прийняття актів законодавства з питань діяльності учасників ринку цінних паперів;
- регулювання випуску та обігу цінних паперів, прав та обов`язків учасників ринку цінних паперів;
- видача ліцензій на здійснення професійної діяльності на ринку цінних паперів та забезпечення контролю за такою діяльністю;
- заборона та зупинення на певний термін (до одного року) професійної діяльності на ринку цінних паперів у разі відсутності ліцензії на цю діяльність та притягнення до відповідальності за здійснення такої діяльності згідно з чинним законодавством;
- реєстрація випусків цінних паперів, звітів про результати розміщення цінних паперів та затвердження проспектів цінних паперів;
- контроль за дотриманням емітентами порядку реєстрації випуску цінних паперів, звіту про результати розміщення цінних паперів та затвердження проспекту цінних паперів;
- створення системи захисту прав інвесторів і контролю за дотриманням цих прав емітентами цінних паперів та особами, які здійснюють професійну діяльність на ринку цінних паперів;
- контроль за достовірністю інформації, що надається емітентами та особами, які здійснюють професійну діяльність на ринку цінних паперів, контролюючим органам;
- встановлення правил і стандартів здійснення операцій на ринку цінних паперів та контролю за їх дотриманням;
- приюдинційний нагляд за професійними учасниками фондового ринку в межах діяльності, яка провадиться таким учасником на підставі виданої Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку ліцензії;
- контроль за системами ціноутворення на ринку цінних паперів;
- контроль за діяльністю осіб, які обслуговують випуск та обіг цінних паперів;
- проведення інших заходів щодо державного регулювання і контролю за випуском та обігом цінних паперів.
Згідно зі ст.3 ЗУ «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», принцип мовчазної згоди не застосовується при здійсненні державного регулювання ринку цінних паперів Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку лише у встановлених законом випадках.
У відповідності до ст.5 ЗУ «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», державне регулювання ринку цінних паперів здійснює Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку. Інші державні органи здійснюють контроль за діяльністю учасників ринку цінних паперів у межах своїх повноважень, визначених чинним законодавством.
Положеннями п.10 ч.2 ст.7 ЗУ «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» встановлено, що Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку відповідно до покладених на неї завдань: встановлює порядок складання адміністративних даних учасників ринку цінних паперів відповідно до чинного законодавства України; 10-1) публікує на своєму офіційному веб-сайті календар торговельних днів фондових бірж на території України; 10-2) здійснює контроль за розміщенням регульованої інформації у загальнодоступній інформаційній базі даних Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про ринок цінних паперів або через особу, яка провадить діяльність з оприлюднення регульованої інформації від імені учасників фондового ринку; 10-3) здійснює контроль за достовірністю, зрозумілістю, узгодженістю та повнотою фінансової звітності учасників фондового ринку, її відповідності, у тому числі за міжнародними стандартами фінансової звітності.
Відповідно до п.16-3 ст.8 ЗУ «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку має право, зокрема: відкладати або забороняти торгівлю цінними паперами, якщо Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку на основі достатніх підстав, підтверджених відповідними документами, вважає, що емітент перебуває в ситуації, коли подальший обіг цінних паперів такого емітента порушуватиме права інвесторів.
Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку застосовує до юридичних осіб фінансові санкції зокрема, за: 7) неподання, подання не в повному обсязі інформації та/або подання недостовірної інформації до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку; 8) невиконання або несвоєчасне виконання рішень Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку або розпоряджень, постанов або рішень уповноважених осіб Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку щодо усунення порушень законодавства на ринку цінних паперів, у системі накопичувального пенсійного забезпечення, законодавства про акціонерні товариства.
Відповідно до Положення про Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку від 23.11.2011р. за №1063/2011 (надалі - Положення), Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку (НКЦПФР) є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України, підзвітним Верховній Раді України. НКЦПФР здійснює державне регулювання ринку цінних паперів. НКЦПФР у своїй діяльності керується  Конституцією  (254к/96-ВР) і законами України, актами та дорученнями Президента України, актами Кабінету Міністрів України, Верховної Ради України та іншими актами законодавства, а також цим Положенням.
НКЦПФР у межах своїх повноважень, на основі та на виконання  Конституції  (254к/96-ВР) та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає розпорядження, організовує і контролює їх виконання.
Рішення НКЦПФР, прийняті у межах її повноважень, є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами та місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності і громадянами.
Рішення НКЦПФР можуть бути оскаржені в установленому законодавством порядку.
Рішення НКЦПФР, які є нормативно-правовими актами, підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку.
Рішення НКЦПФР, які є нормативно-правовими актами, не потребують узгодження з іншими органами державної влади, крім випадків, передбачених законом.
КЦПФР має право видавати в установленому порядку разом з органами виконавчої влади спільні акти.
НКЦПФР як колегіальний орган може приймати рішення з будь-яких питань, віднесених до компетенції НКЦПФР.
Апеляційний суд зазначає, що перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваного рішення на відповідність вимогам ч.2  ст.2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.
Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 1.07.2003р., яке, відповідно до ч.1 ст.17    ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У рішенні від 10 лютого 2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується.
Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Разом з тим, судова колегія зазначає, що приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувало, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Отже, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
У відповідності до  ст.1 ЗУ "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні", державне регулювання ринку цінних паперів - здійснення державою комплексних заходів щодо упорядкування, контролю, нагляду за ринком цінних паперів та їх похідних та запобігання зловживанням і порушенням у цій сфері.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, що оскаржуване рішення від 25.02.2020р. за №84 Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку прийнято на підставі п.16-3  ст.8 ЗУ "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні".
Так, приписами п.16-3  ст.8 ЗУ "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні"  визначено, що Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку має право, відкладати або забороняти торгівлю цінними паперами, якщо Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку на основі достатніх підстав, підтверджених відповідними документами, вважає, що емітент перебуває в ситуації, коли подальший обіг цінних паперів такого емітента порушуватиме права інвесторів.
Отже, судова колегія зазначає, що визначальною ознакою для прийняття рішення про заборону торгівлі цінними паперами є наявність достатніх підстав, які підтверджуються відповідними документами.
Апеляційний суд зазначає, що за своєю суттю, достатніми є підстави, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин для прийняття певного рішення.
Окрім того, у спірних правовідносинах "достатні підстави" мають бути ще підтверджені відповідними документами.
Як вбачається із матеріалів справи, що приймаючи оскаржуване рішення за №84 від 25.02.2020р. відповідачем, всупереч п.16-3 ст.8  ЗУ "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні", не зазначено підстави, з посиланням на відповідні документи, які б підтверджували факт перебування емітента ПАТ "ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД" в ситуації, коли подальший обіг цінних паперів такого емітента порушуватиме права інвесторів.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути обґрунтованим, прийняте на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, а також повинно містити вичерпні висновки.
Так, оскаржуване рішення не містить викладення обставин для заборони торгівлі цінними паперами та висновків суб`єкта владних повноважень щодо встановлених порушень  ЗУ "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні".
Також, слід зазначити, що з метою виконання вимоги щодо обґрунтованості спірного рішення, відповідачу не достатньо вказати у його змісті на факт відповідного правопорушення. Відповідач зобов`язаний навести опис порушення (порушень) законодавства у сфері ринку цінних паперів, із зазначенням найменування та реквізитів документів, на підставі яких зроблено висновок про наявність порушення (у разі потреби також деталізуються суть та обставини допущення порушення) та інше.
Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття, чого в цій справі відповідачем зроблено не було.
Крім того, в оскаржуваному рішенні відповідач не конкретизував яких саме заходів має вжити позивач, не визначив спосіб усунення виявлених під час встановлення порушень, що свідчить про його нечіткість та невизначеність.
Можливість усунення виявлених порушень прямо залежить від чіткого визначення суб`єктом владних повноважень конкретного заходу (варіанту поведінки), яких слід вжити уповноваженій особі для усунення порушень та відновлення певних прав і обов`язків.
Спонукання позивача самостійно визначити на підставі невизначених норм, які саме заходи слід вжити для усунення виявлених порушень, в свою чергу, може призвести до нового можливого порушення позивачем чинного законодавства.
Зазначене є порушенням вимог закону в частині змісту рішення, як акта індивідуальної дії. Верховний Суд визнає, що зобов`язальний характер вимоги щодо усунення правопорушення свідчить про встановлення цього порушення, так і визначення імперативного обов`язкового способу його усунення.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 5.03.2020р. по справі за №640/467/19.
За правилами ч.1,2  ст.77 КАС України,  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  ст.78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Проте, судова колегія зазначає, що відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували наявність підстав для прийняття оскаржуваного рішення.
Разом з тим, п.10-3  ст.8 ЗУ "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні", визначено повноваження Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та встановлено, що Комісія має право, в тому числі: вимагати надання пояснень (у письмовій та усній формі), документів, інформації від державних органів, учасників фондового ринку або будь-яких інших фізичних чи юридичних осіб, які здійснюють (виявили намір здійснювати) операції на ринку цінних паперів та/або яким можуть бути відомі обставини, пов`язані з предметом перевірки.
Проте, відповідачем не надано відповідних доказів, якими підтверджувалося б, що Комісія, до прийняття рішення, зверталася з метою отримання документів, інформації від державних органів, учасників фондового ринку або будь-яких інших фізичних чи юридичних осіб, операції на ринку цінних паперів та/або яким можуть бути відомі обставини, пов`язані з предметом перевірки.
Отже, колегія суддів вважає, що для перевірки факту перебування емітенту в ситуації, коли подальший обіг цінних паперів такого емітента порушуватиме права інвесторів, Комісія мала право звернутися із відповідними запитами до фіскальних та правоохоронних органів щодо наявності кримінальних ризиків в операціях з визначеними цінними паперами, до прийняття оскаржуваного рішення.
Адже саме, наявність інформації та доказів може бути покладено в основу достатності підстав, підтверджених відповідними документами, для прийняття Комісією відповідного рішення.
Аналізуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення не відповідає критеріям чіткості, зрозумілості індивідуального акта, та породжує його неоднозначне трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права або виконання обов`язку суб`єктом (емітентом) виконати юридичне волевиявлення суб`єкта владних повноважень.
Дане рішення не містить чіткого визначення підстав та мотивів для його прийняття, що свідчить про його необґрунтованість. Відповідачем зворотного суду не доведено.
Враховуючи вказане, судова колегія погоджується  із висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Що стосується посилань апелянта на те, що у позивача відсутні права на оскарження Рішення за №84 від 25.02.2020р., то колегія суддів зазначає наступне. 
Положеннями п.1 ч.1 ст.19 КАС України  встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої  статті 4 КАС України).
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої його прийнято або щодо прав, свобод та інтересів якої воно безпосередньо стосується.
ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої  статті 55 Основного Закону України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга  статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених  Конституцією  і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої його прийнято або щодо прав, свобод та інтересів якої воно стосується.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду,що ОСОБА_4 є власником 231 755 акцій ПАТ «ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД» (16,0220% у статутному капіталі), які зареєстровані належним чином в реєстрі власників іменних цінних паперів. А отже, спірний акт індивідуальної дії безпосередньо впливає на права власника цінних паперів, а тому може бути ним оскаржений в судовому порядку на підставі приписів Основного закону - Конституції України.
Крім викладеного, судова колегія вважає за необхідне також зазначити, що положеннями п.37-9 ч.2  ст.7 ЗУ «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні»  визначено, що Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку відповідно до покладених на неї завдань: інформує державних реєстраторів, які здійснюють державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, у разі не виявлення емітента цінних паперів та/або професійного учасника фондового ринку за місцезнаходженням, вказаним у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
Однак, всупереч вказаним положенням Закону, Відповідач не здійснив дій по встановленню місцезнаходження ПАТ «ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД», зокрема, не інформував про це державних реєстраторів.
Доказів зворотнього відповідачем не надано.
Окрім того, згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 14 травня 2020р. за №1006636236, в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про місцезнаходження ПАТ «ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД» за адресою: 65003, Одеська обл., м.Одеса, вул.Отамана Чепіги, буд.29.
При цьому, в силу ч.1  ст.10 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»: якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Таким чином, місцезнаходження ПАТ «ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД» за адресою: 65003, Одеська обл., м.Одеса, вул.Отамана Чепіги, буд.29 є достовірним, а дії кідповідача протиправними.
Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що на момент прийняття оскаржуваного рішення відповідач взагалі не здійснив жодних дій щодо встановлення фактичних обставин, зокрема, направлення запитів до депозитарію, до торгівця цінними паперами, отримання інформації з бази даних тощо.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову акціонера ПАТ "ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД" Ейсмонта О.В., оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач дійсно діяв з порушенням норм законодавства України.
В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. 
          За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.
          На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,316 КАС України, колегія суддів,-

      П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку –  залишити без задоволення.
          Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2020р. – залишити без змін.
          Постанова суду набирає законної сили з дати її проголошення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
                                 
                                                  Повний текст судового рішення виготовлений 17 грудня 2020р.

                    Головуючий:                                                                      Ю.М. Градовський

                       Судді:                                                                                   А.В. Крусян                                                                                                    
                    
                                                                                                   О.В. Яковлєв