ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/671/20  Номер провадження 22-ц/814/2331/20	Головуючий у 1-й інстанції Загнійко А. В.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Панченка О.О.,
суддів Карпушина Г.Л., Пікуля В.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 26 серпня 2020 року, ухваленого у складі головуючого судді Загнійко А.В., повний текст судового рішення виготовлено – дата не вказана, у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Зміст позовних вимог
У серпні 2020 року акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 21 квітня 2006 року відповідач звернулася до Закритого акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву, згідно якої отримала кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг.
У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, станом на 18 травня 2020 року заборгованість за вказаним кредитним договором становила 18699,61 грн., з яких: 0,00 грн. – заборгованість за поточним тілом кредиту; 16653,22 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. – заборгованість за нарахованими відсоткам; 2046,39 грн. – заборгованість за простроченими відсоткам; 0,00 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 Цивільного кодексу України; 0,00 грн. – нарахована пеня; 0,00 грн. – нарахована комісія.
Позов мотивовано тим, що відповідачем порушено договірні зобов`язання в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Котелевського районного суду від 26 серпня 2020 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач фактично погасила свою заборгованість по основній сумі боргу та відсоткам у повному обсязі, а з наявних у справі доказів неможливо встановити домовленості про строк дії договору, на яких умовах отримано кредитні кошти та яким чином здійснювалося нарахування відсотків за користування кредитом, про зміну розміру кредитного ліміту, права і обов`язки сторін, строк кредитування й строк повернення кредиту (користування ним), а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення строків виконання договірних зобов`язань.
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.
В обґрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано того факту, що відсутність підпису позичальниці на спірних Умовах та правилах надання банківських послуг не свідчить про не ознайомлення останньої з ними та не підтверджує відсутність договірних відносин між сторонами саме на цих умовах, оскільки ОСОБА_1 , підписуючи заяву, засвідчила таким чином свою згоду на отримання кредиту саме на таких умовах. 
Також АТ КБ «ПриватБанк» у своїй апеляційній скарзі наполягало на неправильному застосуванні судом першої інстанції до спірних правовідносин висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року, та неврахування висновків постанов Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 356/1635/16-ц, від 28 березня 2019 року у справі № 428/2873/17, від 06 лютого 2018 року у справі № 755/2720/16-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 666/388/16-ц.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлені обставини справи
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 21 квітня 2006 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» та  ОСОБА_1 уклали кредитний договір шляхом підписання заяви, відповідно до якої ЗАТ КБ «ПриватБанк» надало клієнту кредитний ліміт у розмірі 1000 грн., кредитну картку «Універсальна», з базовою відсотковою ставкою за кредитним лімітом на момент підписання договору 3% в місяць з розрахунку 360 днів у році, зі строком дії картки до 03/09. Строк дії кредитного ліміту збігався зі строком дії кредитної картки, номер картки: НОМЕР_1 .
Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 18 травня 2020 року розмір заборгованості ОСОБА_1 за договором № б/н від 21 квітня 2006 року становила 18699,61 грн., з яких: 0,00 грн. – заборгованість за поточним тілом кредиту; 16653,22 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. – заборгованість за нарахованими відсоткам; 2046,39 грн. – заборгованість за простроченими відсоткам; 0,00 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 Цивільного кодексу України; 0,00 грн. – нарахована пеня; 0,00 грн. – нарахована комісія.
Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності факту порушення договірного зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків, оскільки відповідач ОСОБА_1 фактично погасила свою заборгованість по основній сумі боргу та відсоткам у повному обсязі.
Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини
Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до положень статей 526, 530, 1046, 1054 ЦК України на підставі кредитного договору у позичальника виникає обов`язок з повернення наданих йому банком грошових коштів (кредиту) та сплати процентів у встановлені договором строки (терміни).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заява від 21 квітня 2006 року не містить даних про строк дії договору, строк кредитування, умови користування кредитом, зміну розміру кредитного ліміту, порядок отримання відсотків, права і обов`язки сторін, строк повернення кредиту й процентів; у ній також відсутні умови щодо відповідальності сторін за порушення зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів).
Крім того, матеріали справи не містять письмових підтверджень, що саме Умови та правила надання банківських послуг, додані до позову, розуміла ОСОБА_1 та ознайомилися і погодилася з ними, підписуючи заяву від 21 квітня 2006 року.
А тому твердження апелянта стосовно того, що підписана ОСОБА_1 заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, є безпідставним.
Аналогічна правова позиція про неможливість визнання не підписаних позичальником Умов та правил надання банківських послуг складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).
Також колегія суддів вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до спірних правовідносин правила статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позову Умови та правила надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для його задоволення.
Зокрема, Умови та правила надання банківських послуг, додані позивачем до позовної заяви, були викладені в іншій редакції з 01 березня 2019 року, та відрізнялися від тих, які існували станом на день підписання заяви від 21 квітня 2006 року.
Отже, без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про строк дії договору, строк кредитування, умови користування кредитом, про зміну розміру кредитного ліміту, порядок отримання відсотків, права і обов`язки сторін, строк повернення кредиту й процентів, умови щодо відповідальності сторін за порушення зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів), Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» не можуть розцінюватися апеляційним судом як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно погашення ОСОБА_1 заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк» по основній сумі боргу та відсоткам у повному обсязі за рахунок внесеної нею суми у загальному розмірі 42195,77 грн., згідно розрахунків, зроблених на підставі даних договору від 21 квітня 2006 року (а.с.33) та виписки за ним (а.с.21-30).
А тому твердження апелянта стосовного того, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 відсотків по кредиту, є не вірним, оскільки місцевий суд не робив такого висновку, а лише встановив наявність факту повного погашення ОСОБА_1 заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк» по відсоткам за рахунок внесеної нею суми протягом усього строку дії кредитного договору. 
Апеляційний суд критично оцінює позицію АТ КБ «ПриватБанк», яке у своїй апеляційній скарзі наполягає на неправильному застосуванні судом першої інстанції до спірних правовідносин висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року, оскільки позивачем так і не було доведено факту ознайомлення відповідача саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг, які долучені до матеріалів справи.
Доводи апелянта щодо необхідності врахування висновків, викладених в постанові Верховного Суду у справі № 356/1635/16-ц від 10 квітня 2019 року, є неспроможними, оскільки у даній справі сторони не заперечують факт отримання відповідачем кредитної картки та користування кредитними коштами.
Стосовно посилання апелянта на висновки Верховного Суду, викладені в постановах у справі № 428/2873/17 від 28 березня 2019 року та у справі № 666/388/16-ц, в частині того, що саме по собі посилання на не ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин, слід зазначити, що факт укладення кредитних відносин між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 ніким і не оспорювався, а от факт ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг апелянтом так і не було доведено.
Щодо посилання позивача на висновок Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 755/2720/16-ц в частині того, що Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та правила були чинними під час укладення договору, апеляційний суд зазначає, що Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких він дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Щодо судових витрат
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в судах, компенсації не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» – залишити без задоволення.
Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 26 серпня 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текс постанови складено 12 листопада 2020 року.

Головуючий суддя                                                                       О.О. Панченко

Судді                                                                                Г.Л. Карпушин

                                                                               В.П. Пікуль