ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/5256/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Маруліна Л.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді          - Єгорової Н.М.,
суддів                    - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Колумбус Білдінг Продактс» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА:
У березні 2019 року позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської митниці Держмитслужби, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 05 лютого 2019 року № UA100130/2019/000003/1.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не вказано в яких документах, наданих позивачем для підтвердження числових значень складових заявленої митної вартості товару при його митному оформленні містилися розбіжності, були наявні ознаки підробки або які відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару в документах були відсутні. Наголошує, що для висновку про наявність розбіжностей між документами, поданими на підтвердження митної вартості товарів, необхідно правильно встановити зміст цих документів як доказів у митній справі.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свої доводи обгрунтовує тим, що декларантом не надано документи для підтвердження митної вартості та не спростовано сумніву митного органу щодо дійсної вартості товару.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обгрунтування своєї позиції зазначає, що відповідачем не надано доказів, які б викликали обгрунтований сумнів в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01 червня 2018 року між позивачем (покупець), з однієї сторони, та Компанією «FORBO FLOORING B.V.» (Нідерланди, продавець), з іншої сторони, укладено контракт № 55 (надалі - контракт). Предметом Контракту є купівля товару: покриття для підлоги, системи для підлоги та аксесуари для них.
На підставі контракту, 29 січня 2019 року товар від Компанії «FORBO FLOORING B.V.», згідно Інвойсу № 7100134686 по замовленню 122942369 від 15 листопада 2018 року, було доставлено на митну територію України.
Вказаний товар позивачем заявлено до митного оформлення Київській міській митниці ДФС за митною декларацією від 31 січня 2019 року № UA100130/2019/219522 із загальною митною вартістю за ціною угоди в розмірі 17 595, 00 Євро.
На підтвердження заявленої митної вартості позивачем долучено: Контракт від 01 червня 2018 року № 55, інвойс від 08 січня 2019 року № 7100134686, експортну митну декларацію країни відправлення від 10 січня 2019 року № 19GB01X13256603015, довідку про транспортні витрати від 29 січня 2019 року, платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах від 14 грудня 2018 року № 67, експертний висновок № В-200 Житомирської торгово-промислової палати від 01 лютого 2019 року.
Рішенням Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 05 лютого 2019 року № UA100130/2019/000003/1 збільшено заявлену позивачем митну вартість товару з 17 595,00 Євро доларів США до 26485, 88 Євро, застосувавши метод визначення митної вартості товару за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.
Вважаючи зазначене рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено, а обставин, які б впливали на рівень задекларованої вартості товарів, не встановлено.
Колегія суддів погоджується із наведеним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Митним кодексом України, яким врегульовано відносини, пов`язані із справлянням митних платежів.
В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно з ст.248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії. Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках. Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів, серед іншого, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (ст.257 МК України).
В силу ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з ч.1 ст.51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
У відповідності до ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Відповідно до ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу. Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Згідно з ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
При цьому, згідно з ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Таким чином, лише у випадку, якщо документи, що надані при митному оформленні товару, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні підстави для надання додаткових документів на вимогу митного органу.
Митний орган має право відійти від визначених законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі недоліки не дозволяють митному органу повноцінно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару. При цьому, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості, здійсненої декларантом.
Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів (ч.1 ст.55  МК України).
Відповідно до ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Отже митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості товарів. Однак, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів визначення митної вартості товарів.
Так, відповідно до матеріалів справи, на підтвердження заявленої митної вартості позивачем долучено: Контракт від 01 червня 2018 року № 55, інвойс від 08 січня 2019 року № 7100134686, експортну митну декларацію країни відправлення від 10 січня 2019 року № 19GB01X13256603015, довідку про транспортні витрати від 29 січня 2019 року.
Декларантом було додатково надано експортну декларацію країни відправлення від 10 січня 2019 року № 19GВ01Х13256603015, платіжне доручення в іноземній валюті від 14 грудня 2018 року № 67 про передплату за товар та експертний висновок Житомирської ТПП про вартість задекларованого товару.
Ну думку апелянта, експертний висновок Житомирської ТПП про вартість задекларованого товару прийнятий до уваги органом митницею, однак не може бути підставою для підтвердження заявленої митної вартості, оскільки висновки спеціалізованих експертних організацій носять виключно інформаційний характер та не можуть бути визначальними при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, що декларуються митним органам. Висновок Житомирської торгово-промислової палати враховується у сукупності з іншими доказами у справі та не має визначальної чи переважальної сили.
Апелянт звертає увагу, що вказаний висновок містить наступні недоліки:
-          експерт в своєму висновку посилається на інформацію з різноманітних сайтів, однак дані Інтернет-ресурси не зазначені в списку «Матеріалів та документів», які використовуються в дослідженні;
-          до висновку не надано жодної роздруківки з сайтів, які використовувались в дослідженні, та не надано інформації про ціни з цих ресурсів;
-          експерт не провів жодного аналізу, жодного порівняння цін інвойсу з цінами взятими з мережі Інтернет, а просто скопіював весь інвойс від 15 листопада 2018 року № 90380561, наданий позивачем;
-          у експертному висновку не зазначено, що експерт попереджений про відповідальність за надання неправдивих відомостей;
-          висновок виконаний на російській мові.
Відтак, на переконання апелянта, висновок Житомирської торгово-промислової палати взагалі не може бути прийнятий до уваги, як будь який доказ, оскільки суперечить всім правилам його складання та вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5), та не містить жодної ґрунтовної інформації.
Колегія суддів не погоджується із наведеним твердженням апелянта, оскільки як вірно зазначено судом першої інстанції, висновком Житомирської торгово-промислової палати підтверджено вартість оцінюваного товару в розмірі 17595, 00 Євро, в тому розмірі, який міститься в інвойсі № 7100134686 по замовленню № 122942369 від 15 листопада 2018 року та по ціні, яка була подана в первісній ВМД від 05 лютого 2019 року.
Зауваження апелянта щодо правил складання та вимог оформлення висновку Житомирської торгово-промислової палати ніяк не стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості, здійсненої декларантом, а тому не можуть бути підставою для прийняття рішення про її коригування.
Апелянт зауважує, що в експортній декларації країни відправлення вказана вартість відрізнялась від заявленої у митній декларації та, крім того, не вказано валюту у якій вона визначена.
В той же час, апелянт жодних чином не спростував пояснень позивача, відповідно до яких вбачається, що 30 січня 2019 року для оформлення імпорту, засобами електронного зв`язку позивачем була надіслана митна декларація на кінцеву електронну точку митного поста «Столичний», Київської митниці ДФС. 
Зазначена митна декларація містила дані про вартість товару по інвойсу від 08 січня 2019 року та замовленню за № 122942369 від 15 листопада 2018 року та була скорегована в бік збільшення податкових зобов`язань на суму 6000 грн. Таким чином, було проведено усну консультацію з митним органом в розумінні частини 5 статті 55 МК України.
Проте, як зазначає позивач, після погодження в порядку частини 5 статті 55 МК України доплати платежів на 6000 грн, посадова особа митного поста «Столичний», Київської митниці ДФС відмовився здійснювати митне оформлення товару за вказаною митною вартістю, вказавши вже про необхідність доплати 55 660, 74 грн, замість погоджених 6000,00 грн.
З такою позицією митного органу декларант не погодився і 05 лютого 2019 року для оформлення імпорту, засобами електронного зв`язку була надіслана митна декларація на кінцеву електронну точку митного поста «Столичний», Київської митниці ДФС. 
Зазначена митна декларація містила дані про вартість товару згідно інвойсу від 08 січня 2019 року та замовленню 122942369 від 15 листопада 2018 року, а саме 17 595, 00 Євро.
Апелянт також зазначає, що сума у платіжному дорученні, представленому як передплата за задекларований товар, стосується декількох різних партій товару, що постачались одержувачу його контрагентом і тому не може однозначно підтвердити числове значення митної вартості товару у декларації.
Натомість, як вбачається з матеріалів справи, 15 листопада 2018 року товариство зробило замовлення товару - плитка ПВХ для підлоги, у Компанії «FORBO FLOOR B.V.» за № 122942369. 
Позивачем було сформовано проформу-інвойс з деталізацією цін на замовлену продукцію в якому зберігся номер замовлення 122942369. 
Митна вартість замовленого товару склала 17595,00 Євро з розрахунку 7,65 Євро за одиницю товару, якого було 2300 кв.м. Проформа-інвойса отримала № 90380561 від 15 листопада 2018 року.
При цьому, 14 грудня 2018 року позивачем до банку подано заяву про купівлю іноземної валюти в розмірі 17595, 00 Євро - підстава для купівлі проформа-інвойс № 90380561 від 2018 року, а 17 грудня 2018 року позивачем здійснено оплату на користь Компанії «FORBO FLOOR B.V.» на загальну суму 42236,50 Євро. Даним платежем оплачено вартість товару по номеру замовлення № 122942369 згідно з проформи-інвойсу № 90380561 від 15 листопада 2018 року на суму 17595, 00 Євро та трьом іншим проформам-інвойсам, по яким у митниці питань щодо митної вартості товару не виникло.
Поряд з викладеним, судова колегія звертає увагу на те, що окрім замовлення 122942369 згідно з проформи-інвойсу № 90380561 від 15 листопада 2018 року на суму 17 595, 00 Євро, було оплачено товар за проформою-інвойсом № 90378903 від 20 листопада 2018 року, № 90380563 та № 90380562 від 15 листопада 2018 року. Проте, зі слів позивача, по вказаним товарним позиціям у митниці не виникло аналогічних питань щодо оплати.
Крім іншого, як вбачається зі змісту рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 05 лютого 2019 № UA100130/2019/000003/1, графа 17 рішення «Заявлені декларантом складові митної вартості нарахування до ціни товару» містить інформацію про послугу з перевезення товару, яка складає 9632,93 грн.
Водночас, зі змісту довідки про транспортні витрати ТОВ «КТК ТРАНС» від 29 січня 2019 року вбачається, що вартість транспортно-експедиційних послуг для позивача склала 20000,00 грн. Маршрут прямування Coevorden (Нідерланди) - прикордонний пункт Ягодин.
В даній доставці вантажу з Coevorden (Нідерланди) до прикордонного пункту Ягодин прямував збірний вантаж з чотирьох позицій, по чотирьом різним інвойсам та відповідно деклараціям загальною вагою 18 657, 90 кг.
З урахуванням вищезазначеного, вірним є висновок суду першої інстанції, що доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено, а обставин, які б впливали на рівень задекларованої вартості товарів, не встановлено.
Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12 березня 2019 року у справі № 826/2313/16 та 13 червня 2019 року у справі № 820/6315/15 колегія суддів зауважує, що вимоги ч. ч. 3, 4 ст. 53 та ч. 2 ст. 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковим, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає органу доходів і зборів право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Таким чином, у відповідності до ст. 58 МК України позивач визначив митну вартість експортованого товару, виходячи з вартості ввезеного товару, яка фактично була сплачена, або підлягає сплаті, постачальнику.
Разом з тим, наявність у митного органу інформації про те, що товар, подібний тому, який задекларований позивачем, раніше розмитнювався за іншою вартістю, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої позивачем митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим  методом, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.
У відповідності до ч. 2 ст. 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою ст. 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення про коригування митної вартості від 05 лютого 2019 №UA100130/2019/000003/1 прийняте митним органом необґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття, порушує права позивача, як суб`єкта декларування, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Судом апеляційної інстанції також враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 вересня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

          Суддя-доповідач                                                                      Н.М. Єгорова

          Судді                                                                                           Є.О Сорочко
                                                                                          
                                                                                                    І.В. Федотов