Єдиний унікальний номер 219/6979/16-ц 
Номер провадження 22-ц/804/3263/20        

ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 року                                                                 м. Бахмут 

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,
суддів Азевича В.Б., Новікової Г.В.,
за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті цивільну справу №219/6979/16 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30 липня 2020 року (суддя Фролова Н.М., повний текст рішення складений 03 серпня 2020 року),

в с т а н о в и в :

18 липня 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, посилаючись на те, що відповідачка є власником квартири АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , отримує теплову енергію, але в період з 01 жовтня 2012 року по 01 травня 2016 року не здійснює її оплату, в результаті чого виникла заборгованість в сумі 11917,95 грн. Просив стягнути з відповідачки заборгованість за період з 01 жовтня 2012 року по 01 травня 2016 року в сумі 11917,95 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору.
Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2016 року позов ТОВ «Бахмут-Енергія» до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за теплову енергію задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Бахмут-Енергія» заборгованість за теплову енергію в сумі 11917,95 грн. та судовий збір в сумі 1378 грн.
29 листопада 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення, в якому просила заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом ТОВ «Бахмут-Енергія» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію скасувати.
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 січня 2020 року заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2016 року за позовом ТОВ «Бахмут-Енергія» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію скасовано, справу ухвалено розглядати в порядку загального позовного провадження.
27 січня 2020 року позивач ТОВ «Бахмут-Енергія» звернувся до суду з клопотанням про заміну відповідача ОСОБА_2 на належного ОСОБА_1 , оскільки на момент формування заборгованості ОСОБА_2 не була власником житла за адресою: АДРЕСА_2 , звернувшись до суду 28 січня 2020 року з позовною заявою до належного відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за період з жовтня 2012 року по травень 2016 року в сумі 11917,95 гривень та витрати по сплаті судового збору, посилаючись на те, що відповідачка є власником квартири АДРЕСА_1 , не зважаючи на постачання теплової енергії в період з жовтня 2012 року по травень 2016 року, відповідачка не здійснює її оплату, в результаті чого виникла заборгованість.
Ухвалою суду Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 січня 2020 року було замінено первісного відповідача ОСОБА_2 на належного ОСОБА_1 .
Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30 липня 2020 року позов ТОВ «Бахмут-Енергія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» заборгованість за постачання теплової енергії за період з червня 2013 року по травень 2016 року в сумі 10052,79 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1162,34 грн. В решті позовних вимог відмовлено.
З вказаним рішенням не погодилася відповідачка ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та залишити позовну заяву ТОВ «Бахмут-Енергія» без розгляду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції відповідно до частини 2 статті 51 ЦПК України до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінив первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, клопотань зі сторони позивача щодо заміни сторони у спорі не заявлялось. Натомість позивачем подана позовна заява 28 січня 2020 року, в якій однією з вимог є прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття позовного провадження у справі, однак суд своєю ухвалою замінив первісного відповідача на належного. Крім того, суд першої інстанції не задовольнив клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, аргументувавши тим, що позивач дізнався про порушення його права тільки 08 січня 2020 року після отримання заяви про скасування заочного рішення, в якому попередній власник квартири повідомила про нового власника. Однак ці висновки суду є помилковими так заборгованість за надане теплопостачання виникло ще у 2012 році, тому позивач міг звернутися до суду ще в 2012 році. Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував норми права у вирішенні питання щодо визначення строків позовної давності.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскільки суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши надані учасниками справи докази з додержанням норм матеріального та процесуального права, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог. 
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Представник відповідачки Білоконь Р.А., який діє на підставі ордеру, в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Представник позивача ТОВ «Бахмут-Енергія» Коваленко О.В., який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні апеляційного суду просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.  
Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що згідно копій ліцензій, наданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, ТОВ «Бахмут-Енергія» внесено 14 вересня 2012 року за № 304 до державного реєстру на право: постачання теплової енергії; транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами; виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та уставках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії) (а.с.100-111). 
З копії рішення чергових зборів учасників товариства №1/2016 від 18 лютого 2016 року вбачається, що найменування юридичної особи товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» змінене на товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія», товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» (а.с.104).
Відповідно до актів, складених представниками ТОВ «Бахмут-Енергія», протягом 2012-2016 років будинок за адресою: АДРЕСА_3 , підключено до централізованої системи опалення (а.с.92-99).
ТОВ «Бахмут-Енергія» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на попереднього власника ОСОБА_2 .
У відповідності до розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2012 року по травень 2016 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 існує заборгованість в сумі 11917,95 грн. (а.с.88-90).
Як вбачається з договору купівлі-продажу від 19 листопада 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Бойко Я.С., ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купила квартиру за номером АДРЕСА_4 , договір зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 10 грудня 2012 року. Згідно із п. 12 вказаного договору сторони домовилися, що всю заборгованість по відчужуваній квартирі по всіх комунальним та іншим платежам, яка існує на 19 листопада 2012 року бере на себе зобов`язання сплачувати продавець (а.с.140).
З наданих відповідачкою ОСОБА_1 : акту від 29 листопада 2012 року, складеному ОСББ «Весна-81», вбачається, що в квартирі АДРЕСА_5 виконані наступні роботи: демонтаж аварійних радіаторів центрального опалення в залі 10 (десять) секцій, у спальні - 10 (десять) секцій, у замовника претензій до виконаних робіт не має (а.с.141), акту від 29 лютого 2020 року, складеному ОСББ «Весна-81», вбачається, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 не проживає, починаючи з дати набуття власності, а саме з 19 листопада 2012 року (а.с.142).
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що процедура відключення від централізованого опалення відповідачкою не дотримана, нарахування відповідачці оплати за надану теплову енергію за період з червня 2013 року по травень 2016 року є правомірним та обґрунтованим. Застосовано позовну давність за період з 19 листопада 2012 року по 01 червня 2016 року, оскільки відповідачкою заявлено клопотання відповідача про застосування позовної давності, а позивач ТОВ «Бахмут-Енергія» не просив суд поновити строк позовної давності та не навів поважних причин пропуску строку позовної давності, крім того, відмовлено в стягненні заборгованості за період з 01 жовтня 2012 року по 19 грудня 2012 року, оскільки вимоги за вказаний період стосуються попереднього власника. 
З таким висновком апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно до частин 1-3 статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Відповідно до положень статей 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.
Частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (пункт 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №169 «Про затвердження змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року №4).
При цьому обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (пункт 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №169 «Про затвердження змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року №4).
Пунктом 26 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.
Згідно із пунктами 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року, по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.
Тобто єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає.
Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише щодо будинку в цілому.
Матеріали справи не містять відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення квартири відповідачки від мережі централізованого теплопостачання та доказів ненадання їй послуг з постачання тепла.
Відповідно  до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.
   Згідно із пунктом 22 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення точками розподіл у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири.
   Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири відповідачки свідчить про виконання послуг ТОВ «Бахмут-Енергія». Таким чином, ТОВ «Бахмут-Енергія» виконало свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідачка, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язана оплатити надані послуги. У разі наміру споживачів не отримувати відповідні послуги вони не позбавлені можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мережі теплопостачання. Отже, самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання.
  Викладене узгоджується з правовими висновками  Верховного Суду України, наведеними у постановах від 11 листопада 2015 року у справах № 6-1192цс15 та № 6-1706цс15.
Відповідно до  статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.
Споживач зобов`язаний, крім іншого, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; забезпечувати цілісність засобів обліку комунальних послуг та не втручатися в їх роботу; за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Відсутність договору  про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (стаття 20 вказаного Закону)
Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»  передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Отже, суд першої інстанції, дійшовши висновку, що відповідачка зобов`язана проводити оплату за теплопостачання до квартири, обґрунтовано виходив з того, що відключення  квартири від мереж централізованого опалення було вчинено самовільно  з недотриманням порядку, встановленого законодавством, а тому ТОВ «Бахмут-Енергія»  здійснювало нарахування оплати наданих комунальних послуг на законних підставах.
Доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що ТОВ «Бахмут-Енергія»  не надає  їй  послуг з централізованого теплопостачання, оскільки у спірній квартирі батареї опалення відключені від централізованої опалювальної системи, не заслуговують на увагу, оскільки як зазначалося вище, відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення  відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Відключення від мереж централізованого опалення окремих квартир у багатоквартирному будинку можливе лише щодо будинку в цілому.
Відповідачкою не надано доказів, які б засвідчували факт правомірного відключення їх квартири  від мережі централізованого теплопостачання  з дотриманням чинного законодавства, як і доказів ненадання або неналежного надання ТОВ «Бахмут-Енергія» послуг з постачання тепла.
Матеріали справи містять відомості щодо підключення будинку, в якому знаходиться квартира відповідачки, до  системи централізованого опалення.
Позивачем нарахована заборгованість за період з 01 жовтня 2012 року по 01 травня 2016 року, відповідачка заявила про застосування наслідків пропуску позивачем позовної давності.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 256 ЦК України).
Відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
При цьому перебіг позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (статті 261 ЦК України).
Зі змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.
Вирішуючи питання про розмір стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, судом першої інстанції враховано заяву відповідачки про застосування строку позовної давності та обґрунтовано зменшено розмір заборгованості.
Позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу до попереднього власника ОСОБА_2 01 січня 2016 року, ухвалою суду від 03 червня 2016 року у прийнятті заяви про видачу судового наказу було відмовлено, з позовною заявою до попереднього власника позивач звернувся 18 липня 2016 року (а.с.3, 4).
Судом першої інстанції встановлено, що позивач про особу, яка порушила його право, а саме нового власника квартири ОСОБА_1 дізнався 08 січня 2020 року після отримання заяви про скасування заочного рішення від 13 вересня 2016 року, в якому попередній власник повідомила про нового власника квартири, що підтверджується   рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. З матеріалів справи вбачається, що будь-які докази про те, що позивачеві було раніше відомо про зміну власника квартири відсутні, а тому доводи апеляційної скарги відповідачки в цій частині суд не приймає до уваги (а.с.47-48, 66).
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за спожиту теплову енергію за період з червня 2013 року по травень 2016 року в сумі 10052,79 грн., відмовивши в задоволенні позову про стягнення заборгованості за період з 19 листопада 2012 року по 01 червня 2013 року у зв`язку зі спливом позовної давності, та за період з 01 жовтня 2012 р. по 19 листопада 2012 року, оскільки вимоги за цей період стосуються попереднього власника.
Доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що суд першої інстанції за відсутності клопотань зі сторони позивача щодо заміни сторони у спорі та подання позивачем позовної заяви 28 січня 2020 року, ухвалою, не закриваючи провадження у справі, замінив первісного відповідача на належного, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки 27 січня 2020 року позивач ТОВ «Бахмут-Енергія» звернувся до суду з клопотанням про заміну відповідача ОСОБА_2 на належного ОСОБА_1 (а.с.77-80) та 28 січня 2020 року з позовною заявою до належного відповідача ОСОБА_1 , та відповідно до частини 2 статті 51 ЦПК України ухвалою суду від 28 січня 2020 року було замінено первісного відповідача ОСОБА_2 на належного ОСОБА_1 .
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.
При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильність висновку суду по суті вирішення вказаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Суд першої інстанції повно та всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду.
Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 05 листопада 2020 року.

Судді                                                                                              І.В. Кішкіна

                                                                                                        В.Б. Азевич 

                                                                                                        Г.В. Новікова