Постанова
Іменем України
 
14 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 565/241/16-ц
провадження № 61-8564св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Вараська міська рада Рівненської області, Рівненська товарна біржа, ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Рівненського апеляційного суду у складі колегії суддів:                      Ковальчук Н. М., Бондаренко Н. В., Хилевича С. В., від 02 квітня 2019 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2016 року   ОСОБА_1 звернувся до суду із позовами, які були об`єднані в одне провадження, до Кузнецовської (після 2016 року - Вараської) міської ради Рівненської області, Рівненської товарної біржі, ОСОБА_2 про визнання недійсними рішення та результатів торгів.
 
В обґрунтування позовних вимог вказав, що за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 16 березня 2009 року придбав у                       ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 домоволодіння по                          АДРЕСА_1 , до складу якого входить одноповерховий цегляний житловий будинок з однією житловою кімнатою загальною площею 93,7 кв. м, позначений на плані літерою «А-1», дерев`яна літня кухня - «Б-1», дерев`яні сараї - «Г-1», «Ж-1», сарай «С-1», колодязь - «К», дерев`яний погріб - «М-1», вбиральня - «Н», огорожа - №1. Домоволодіння знаходиться на земельній ділянці площею 0,45 га і в цю площу входить земельна ділянка, площею 0,16 га за кадастровим номером 5610700000:01:009:0285 і на якій відповідно до технічного паспорта розміщені сараї «Г-1», «Ж-1», «С-1», колодязь - «К» і огорожа, власником яких він є. 
Кузнецовська міська рада відмовила йому у передачі земельної ділянки номером 5610700000:01:009:0285, на якій знаходиться його нерухоме майно, натомість, своїм рішенням № 2105 від 14 серпня 2015 року міська рада вирішила затвердити проект землеустрою щодо відведення Кузнецовській міській раді земельної ділянки площею 0,16 га (кадастровий номер 5610700000:01:009:0285) для продажу права оренди терміном на 5 років на земельних торгах (аукціоні) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за рахунок земель запасу комунальної власності житлової та громадської забудови міської ради. 
21 жовтня 2015 року Рівненською товарною біржею за замовленням Кузнецовської міської ради проведені земельні торги щодо права оренди спірної земельної ділянки, переможцем яких визнано ОСОБА_2 . Торги були проведені з порушенням підпункту 2.2, 3.4 Порядку закупівлі послуг з виконання робіт із землеустрою, оцінки земель та визначення виконавця земельних торгів на конкурентних засадах, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства 25 вересня 2012 року                        № 579, щодо розміщення оголошень про торги та визначення переможця на конкурсній основі.
Таким чином, відповідачі оскаржуваними рішеннями порушили його право на користування та володіння належним йому майном, а саме частиною домоволодіння (сараї «Г-1», «Ж-1», «С-1», колодязь - «К» і огорожа).
За таких обставин, позивач просив суд визнати недійсним рішення Кузнецовської міської ради Рівненської області № 2105 від 14 серпня                        2015 року про передачу на земельних торгах права оренди земельної ділянки площею 0,16 га, за адресою: АДРЕСА_4 (кадастровий номер 5610700000:01:009:0285), а також визнати недійсними результати земельних торгів (аукціону) щодо права оренди цієї земельної ділянки.
 
Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень
 
Справа розглядалась судами неодноразово.
Рішенням Кузнецовського міського суду від Рівненської області 20 травня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсними результати земельних торгів щодо права оренди земельної ділянки, площею 0,1600 га за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер 5610700000:01:009:0285, зафіксовані у протоколі земельних торгів (аукціону) від 21 жовтня 2015 року.
 
Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 20 липня 2016 року скасовано рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області                      від  20 травня 2016 року та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 . Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки оспорювані земельні торги (аукціон) від 21 жовтня 2015 року ніяким чином не порушили право позивача щодо спірної земельної ділянки, так як останній не підтвердив своє законне право на користування або володіння спірною земельною ділянкою.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 червня 2017 року скасовані судові рішення попередніх інстанцій, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Касаційний суд свої висновки обґрунтував тим, що спірні правовідносини виникли із договору щодо права оренди спірної земельної ділянки між позивачем та ОСОБА_2 , як переможцем земельних торгів, у яких ОСОБА_1 був позбавлений права на участь.
 
Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області у складі судді Зейкана І. Ю. від 22 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що домоволодіння                  ОСОБА_6 , яке перейшло до ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 16 березня 2009 року, фактично розташоване на колись належних покійному ОСОБА_6 двох земельних ділянках, які на час розгляду справи належать ОСОБА_7 та ОСОБА_1 . Спірна земельна ділянка, яка хоч і розташована поряд з указаними земельними ділянками, проте є іншою ділянкою, яка ніколи не належала сім`ї ОСОБА_6 та відповідно не може належати ОСОБА_1 .Позивач належними та допустимими доказами не довів наявність права власності на сараї Г-1, Ж-1, колодязь - К та огорожу № 1 , а тому суд вважав безпідставними його доводи щодо незаконної реалізації спірної земельної ділянки, на якій ці об`єкти розміщені.
Разом із тим, позивач не довів, що огорожа № 1 та сарай Ж-1 є об`єктами нерухомості та були розміщені на спірній земельній ділянці на момент проведення оскаржуваних торгів з її реалізації.
 
Постановою Рівненського апеляційного суду від 02 квітня 2019 рокузадоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 22 грудня 2018 року  та ухвалено нове рішення про задоволення вимог ОСОБА_1 .
Визнано недійсним рішення Кузнецовської міської ради Рівненської області № 2105 від 14 серпня 2015 року про передачу на земельних торгах права оренди земельної ділянки площею 0,16 га, за адресою: АДРЕСА_4 (кадастровий номер 5610700000:01:009:0285).
Визнано недійсними результати земельних торгів (аукціону) щодо права оренди земельної ділянки, площею 0,16 га, що розташована за адресою:                    АДРЕСА_4 , кадастровий номер 5610700000:01:009:0285, що проведені Рівненською товарною біржою                           21 жовтня 2015 року та оформлені протоколом від 21 жовтня 2015 року, відповідно до якого переможцем торгів став ОСОБА_2 .
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що в порушення вимог частини четвертої  статті 136 ЗК України Рівненською товарною біржею                      21 жовтня 2015 року проведено земельні торги про передачу права оренди спірної земельної ділянки за відсутності державної реєстрації цієї ділянки та державної реєстрації речового права на неї, тому такі торги суперечать вимогам чинного на час їх проведення законодавства, а отже наявні підстави для визнання їх недійсними. З огляду на відомості технічного паспорта на належний позивачу будинок, а також лист Кузнецовської міської ради Рівненської області від 18 травня 2016 року, земельна ділянка з кадастровим номером 5610700000:01:009:0285 не була вільною на час ухвалення оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування, а тому не підлягала продажу на конкурентних засадах (земельних торгах).
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі, поданій у травні 2019 року до Верховного Суду,                       ОСОБА_2   просить скасувати постанову апеляційного суду та  залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.  
Касаційна скарга мотивована тим, що домоволодіння ОСОБА_6 , яке перейшло до ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 16 березня 2009 року, фактично розташоване на колись належних покійному                      ОСОБА_6 двох земельних ділянках, які на час розгляду справи належать ОСОБА_7 та ОСОБА_1 . 
Спірна земельна ділянка, яка хоч і розташована поряд з указаними земельними ділянками, проте є іншою ділянкою, яка ніколи не належала сім`ї ОСОБА_6 та відповідно не може належати ОСОБА_1 . Домоволодіння позивача знаходиться не на спірній земельній ділянці, а на ділянці ОСОБА_7 . При цьому позивач є власником сусідньої земельної ділянки. Разом із тим спірна земельна ділянка, на якій відсутні будь-які споруди, є іншою, окремою земельною ділянкою, належною територіальній громаді м. Вараш. 
Торги з реалізації спірної земельної ділянки проведені відповідно до вимог закону і позивач не був позбавлений права брати участь у цих торгах. 
Одночасно з придбанням позивачем домоволодіння за договором купівлі-продажу від 16 березня 2009 року до нього не перейшло право власності на земельну ділянку під будинком. 
Спірні об`єкти будівництва (сараї «Г-1», «Ж-1», «С-1», колодязь - «К» і огорожа) не можуть бути віднесені до об`єктів нерухомості, оскільки, у разі доведення факту належності їх на праві власності позивачу, є приналежними до основного речі - житлового будинку, проте вони розміщені на іншій, ніж цей будинок, земельній ділянці і не є самостійними об`єктами нерухомості. Відтак, відсутність на спірній земельній ділянці вказаних об`єктів будівництва, а також недоведеність позивачем факту їх належності йому, є підставами для відмови у задоволенні позовних вимог останнього. Вказане підтверджується також тим, що головний архітектор міської ради                      ОСОБА_8 , що була допитана судом у якості свідка, підтвердила суду з метою забезпечення організації проведення земельних торгів вона проводила огляд спірної земельної ділянки та виявила на ній лише занедбаний сарай та металевий гараж, що є рухомим майном, які не можуть бути віднесені до об`єктів нерухомого майна.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 06 травня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 травня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та зупинено дію постанови Рівненського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року до закінчення касаційного провадження.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Відповідно до договору купівлі-продажу від 16 березня 2009 року                    ОСОБА_1 купив у ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 будинковолодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Будинковолодіння складається з одноповерхового цегляного житлового будинку, позначеного на плані літерою «А-1», дерев`яної літньої кухні «Б-1», дерев`яних сараїв «Г-1», «Е-1», «Ж-1», колодязя «К», дерев`яного погреба                     «М-1», вбиральні «Н», огорожі - №1 (а.с.12 т. 1).
 
Відповідно до технічного паспорта на садибний індивідуальний будинок                   від 22 січня 2007 року загальна площа земельної ділянки під садибним індивідуальним будинком АДРЕСА_1 складала 219 кв. м, в тому числі під будинком 110 кв. м, під господарським будівлями та спорудами 109 кв. м. До складу цього домоволодіння входять такі об`єкти:  будинок «А-1», дерев`яна літня кухня «Б-1», дерев`яних сараї:                  «Г-1», «Е-1», Ж-1», колодязь «К», дерев`яний погріб «М-1», вбиральня «Н», огорожа №1, а також ветхі сараї: Л-1, П-1, С-1 (а.с. 7-9 т.1).
 
Кузнецовська міська рада Рівненської області рішенням від 14 серпня                2015 року № 2105 затвердила проект землеустрою щодо відведення міській раді земельної ділянки кадастровий номер 5610700000:01:009:0285 площею 0,1600 га для продажу права оренди терміном на 5 років на земельних торгах (аукціоні) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за рахунок земель запасу комунальної власності житлової та громадської забудови міської ради. Цим же рішенням визначено передачу права оренди земельної ділянки способом проведення аукціонних торгів.
 
21 жовтня 2015 року Рівненською товарною біржею проведено земельні торги (аукціон), за яким організатор (продавець) Кузнецовська міська рада Рівненської області продала право оренди терміном на 5 років земельної ділянки, площею 0,16 га, розташованої по АДРЕСА_4 , кадастровий номер 5610700000:01:009:0285, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Переможцем торгів визначено ОСОБА_2 .
Попередньому власнику будинковолодіння, яке придбав позивач,                ОСОБА_6 за рішенням виконавчого комітету Кузнецовської міської ради № 70 від 27 лютого 1997 року передано безкоштовно земельні ділянки по АДРЕСА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,10 га та для ведення особистого підсобного господарства 0,15 га (а.с. 221, 222, т.2).
 
Відповідно до відповіді виконавчого комітету Кузнецовської міської ради, наданої на запит місцевого суду, слідує, що на земельній ділянці з кадастровим номером 5610700000:01:009:0285 знаходяться: колодязь, 2 господарські будівлі, 2 металеві гаражі, земельна ділянка частково огороджена з вулиці та від суміжного землекористувача металевою сіткою. Окрім цього, виконавчий комітет зазначив про відсутність інформації з приводу огляду спірної земельної ділянки працівниками відділу містобудування та архітектури на предмет наявності/відсутності будівель і споруд перед наданням висновку на розроблення технічної документації у зв`язку із звільненням головного архітектора міста (а.с.158, т.1).
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.
 
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що саме на переданій у оренду ОСОБА_2 земельній ділянці розташовані господарські будівлі його будинковолодіння.
 
Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
 
Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.
 
Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження                                        № 14-47цс20).
 
Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що набувши за договором купівлі-продажу будинковолодіння, який не визнавався недійсним у передбаченому законом порядку, право на вказані частини цього будинковолодіння, ОСОБА_1 набув право користування й земельною ділянкою, на якій розташовані вказані об`єкти нерухомості. 
 
Згідно із частиною п`ятою статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
 
Відповідно до частини другої статті 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.
 
Оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування, яким право оренди спірної земельної ділянки передано на земельні торги без попереднього припинення речового права ОСОБА_1 на частину земельної ділянки по                                      АДРЕСА_4 (кадастровий номер 5610700000:01:009:0285) у порядку, визначеному законом, цим вимогам законодавства суперечить, тому суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про порушення права позивача як землекористувача.
 
Доводи касаційної скарги про те, що на момент проведення торгів спірна земельна ділянка була вільною, спростовуються матеріалами справи.
 
Як видно із договору купівлі-продажу від 16 березня 2019 року на момент придбання позивачем домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу у ОСОБА_6 , це домоволодіння складалось з одноповерхового цегляного житлового будинку, позначеного на плані літерою «А-1», дерев`яної літньої кухні «Б-1», дерев`яних сараїв «Г-1», «Е-1»,  «Ж-1», колодязя «К», дерев`яного погреба «М-1», вбиральні «Н», огорожі - №1. Крім того, виготовлений у 2007 році технічний паспорт на це домоволодіння, свідчить, що до складу спірного домоволодіння входили також ветхі сараї:   Л-1, П-1, С-1, наявність яких, а також розташування на спірній земельній ділянці, і заперечує відповідач по справі.
 
Вказане підтверджується також показаннями головного архітектора міської ради ОСОБА_8 , що була допитана судом у якості свідка, і яка підтвердила суду, що з метою забезпечення організації проведення земельних торгів вона проводила огляд спірної земельної ділянки та виявила на ній занедбаний сарай та металевий гараж.
 
Таким чином, за договором купівлі-продажу від 16 березня 2009 року, який є чинним та не оскаржувався у судовому порядку, позивач придбав у   ОСОБА_6 домоволодіння, до складу якого входили зокрема і спірні об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, що на підставі земельних торгів була реалізована органом місцевого самоврядування і право на яку набув відповідач ОСОБА_2 .
 
Статтею 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності на майно, яке припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника.
 
Згідно з положеннями статті 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.
 
Аналіз зазначених норми дає підстави дійти висновку про те, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно вимог статі 349 ЦК Украйни, є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру.
 
Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо.
 
З огляду на зазначені норми безпідставними є доводи касаційної скарги щодо помилкового, на переконання заявника, віднесення спірних об`єктів будівництва до об`єктів нерухомого майна у зв`язку із їх фактичною руйнацією, оскільки за загальною характеристикою при 100% відсотковому зносі залишки елементів об`єкта мають бути повністю ліквідовані, натомість матеріалами справи підтверджено наявність на спірній земельній ділянці напівзруйнованих об`єктів будівництва. 
 
Встановивши, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту знищення спірних об`єктів нерухомості, а також звернення ОСОБА_6 чи ОСОБА_1 із заявою щодо припинення права власності на ці об`єкти будівництва через їх знищення нерухомого майна, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про порушення прав позивача оскаржуваними земельними торгами.
 
Вирішуючи спір у справі, суд апеляційної інстанції дійшов правильних та обґрунтованих висновків, що земельна ділянка з кадастровим номером  5610700000:01:009:0285 не була вільною на час ухвалення спірного рішення, а тому не підлягала продажу на конкурентних засадах (земельних торгах).
Дійшовши таких висновків на підставі наданих позивачем належних та допустимих доказів, яким надана відповідна правова оцінка, суд апеляційної інстанції при вирішенні цього спору дотримався норм матеріального та процесуального права.
 
Доводи касаційної скарги про неналежність цих доказів є безпідставними та необґрунтованими, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з  їх оцінкою судом.
 
Разом із тим суд касаційної інстанції в силу вимог статті 400 ЦПК України позбавлений можливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.
 
Із урахуванням того, що інші доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Ухвалою суду касаційної інстанції від 14 травня 2019 року зупинено дію постанови Рівненського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року до закінчення касаційного провадження. Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування цього судового рішення, його дія підлягає поновленню.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу   ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Рівненського апеляційного суду від 02 квітня                 2019 року  - без змін.
 
Поновити дію постанови Рівненського апеляційного суду від 02 квітня               2019 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
                                                                                                           
О. М. Осіян 
                                                                                                        
Н. Ю. Сакара