ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8937/20 Справа № 2-283/11 	  	Суддя у 1-й інстанції - Твердохліб А. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
         головуючого судді Єлізаренко І.А.,
         суддів Свистунової О.В., Городничої В.С.
         за участю секретаря Заворотного К.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанії “Ніко-Тайс” на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2020 року у справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанії “Ніко-Тайс” на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, заінтересована особа ОСОБА_1 

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2019 року ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» звернулися до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, заінтересована особа ОСОБА_1 .
Скарга мотивована тим, що відповідно до постанови старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 20 березня 2017 року прийнято до виконання виконавче провадження № 47231549 щодо примусового виконання виконавчого листа у цивільній справі № 2-283/11, виданого 31 грудня 2014 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Ніко-Тайс» суму основного боргу у розмірі 38 666,30 грн, пені за порушення терміну оплати платежів у розмірі 1143,78 грн, штрафу за порушення терміну оплати платежів у розмірі 11 599,89 грн, інфляційних втрат у розмірі 464 грн, процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 15 681,54 грн, тобто всього 67 555,51 грн. У період з 20 березня 2017 року по 16 серпня 2019 року державним виконавцем, згідно з інформацією, яка містяться на офіційному веб-сайті автоматизованої системи виконавчих проваджень, допустимих та об`єктивних виконавчих дій, у тому числі щодо встановлення майнового стану боржника, крім застосування такого виду як звернення стягнення на заробітну плату, державним виконавцем не вчинялось, що є порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, державним виконавцем було допущено бездіяльність при примусовому виконанні вищевказаного виконавчого листа. З урахуванням викладеного ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» просили суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, допущену у період з 20 березня 2017 року по 16 серпня 2019 року у виконавчому провадженні №47231549 щодо примусового виконання виконавчого листа у справі № 2-283/11, виданого 31 грудня 2014 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області, яка полягає у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №42731549 щодо примусового виконання виконавчого листа у справі № 2-283/11, виданого 31 грудня 2014 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області, а також витрати на правову допомогу у сумі 2500 грн.
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2020 року у задоволенні скарги ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» відмовлено. 
В апеляційній скарзі ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» просять ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити їх скаргу на бездіяльність державного виконавця у повному обсязі, посилаючись на її незаконність, порушення судом норм процесуального права.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» залишено без задоволення, ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2020 року залишено без змін. 
Постановою Верховного Суду від 09 вересня 2020 року касаційну скаргу ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав. 
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У справі встановлено, рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2011 року у справі № 2-283/11 позов ТОВ «Корпорація Агросинтез» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Корпорація Агросинтез» суму основного боргу у розмірі 38 666,30 грн, пеню за порушення терміну оплати платежів у розмірі 1 143,78 грн, штраф за порушення терміну оплати платежів у розмірі 11 599,89 грн, інфляційні втрати у розмірі 464 грн, проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 15 681,54 грн, а всього 67 555,51 грн.
31 грудня 2014 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист у цивільній справі № 2-283/11 з примусового виконання вищевказаного судового рішення (т.1 а.с. 99).
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2013 року заяву ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» про заміну сторони (стягувача) при примусовому виконанні виконавчого листа у цивільній справі № 2-283/11, виданого 12 вересня 2011 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області, задоволено. Здійснено процесуальне правонаступництво на стадії виконання рішення суду, замінено сторону (стягувача) у виконавчому провадженні щодо примусового виконання виконавчого листа у справі № 2-283/11, з ТОВ «Корпорація Агросинтез» на її правонаступника ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» (т.1 а.с. 96-97).
Таким чином, стягувачем за вищевказаним виконавчим листом є - ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс». 
Відповідно до постанови старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 20 березня 2017 року прийнято до подальшого виконання виконавче провадження № 47231549 щодо примусового виконання виконавчого листа у справі № 2-283/11, виданого 31 грудня 2014 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» суми основного боргу у розмірі 38 666,30 грн, пені за порушення терміну оплати платежів у розмірі 1 143,78 грн, штрафу за порушення терміну оплати платежів у розмірі 11 599,89 грн, інфляційних витрат у розмірі 464 грн, процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 15 681,54 грн, а всього у розмірі 67 555,51 грн. 9т.1 а.с. (т.1 а.с. 148, 149).
30 березня 2017 року старшим державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_1 , працюючого у приватному підприємстві «Укртранслогістика» (т.1 а.с. 151, 152).
06 вересня 2019 року старшим державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_1 у зв`язку із працевлаштуванням ним у ТОВ «Алло» (т.1 а.с. 175).
Відповідно до звіту про здійснені відрахування та виплати приватним підприємством «Укртранслогистика» у виконавчому провадженні № 47231549, за період з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2017 року здійснено відрахування та виплата на суму 5455,43 грн.
Відмовляючи ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» у задоволенні скарги, суд першої інстанції посилався на недоведість та необгрунтованість вимог скарги, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне зстосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
При розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів.
Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 18 ЦПК України).
Частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень. 
При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
У статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені права та обов`язки державного виконавця.pan 
Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 13 Закону України «Про виконавче провадження»).
Зокрема, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Стягнення за виконавчими документами звертається у першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (частина друга статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з частиною п`ятою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні – щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці – щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (частина восьма статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).
Постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Бережною М.В. від 20 березня 2017 року прийнято до подальшого виконання виконавче провадження № 47231549 щодо примусового виконання виконавчого листа у справі № 2-283/11, виданого 31 грудня 2014 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» суми основного боргу у розмірі 38 666,30 грн, пені за порушення терміну оплати платежів у розмірі 1 143,78 грн, штрафу за порушення терміну оплати платежів у розмірі 11 599,89 грн, інфляційних витрат у розмірі 464 грн, процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 15681,54 грн, а всього у розмірі 67 555,51 грн. (т.1 а.с. 148, 149).
Встановлено, після винесення вказаної постанови від 20 березня 2017 року державним виконавцем Бережною М.В. не проводилася, передбачена зазначеними нормами закону перевірка щодо виявлення рахунків боржника, виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, не здійснювалось отримання інформації про доходи боржника у строки, передбачені частиною восьмою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження». 
У порушення порядку вчинення виконавчих дій, 30 березня 2017 року старшим державним виконавцем, без проведення вказаної перевірки, було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_1 , без здійснення вищевказаних виконавчих дій. 
Станом на дату звернення ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця - 27 вересня 2019 року рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2011 року не виконано (т.1 а.с. 151, 152).
Відповідно до пункту 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого: у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника – фізичної особи чи керівника боржника – юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
З таким зверненням державний виконавець до суду не звертався (т.1 а.с. 90-182).
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Бережної М.В., допущену у період з 20 березня 2017 року по 16 серпня 2019 року у виконавчому провадженні №47231549 щодо примусового виконання виконавчого листа у справі № 2-283/11, виданого 31 грудня 2014 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області, яка полягає у порушенні порядку вчинення виконавчих дій у зазначеному виконавчому провадженні.
Щодо вимог ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2500 грн., слід зазначити наступне.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року справа № 826/1216/16.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
В якості доказу витрат на правову допомогу ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» надали суду копію договору № 26-05-2018 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 26 травня 2018 року, акт прийому-передачі документів від 26 травня 2018 року, акт здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 16 серпня 2019 року, оригінал квитанції про сплату коштів за надання правової допомоги на суму 2500 грн.
З урахуванням складності справи, пропорційності понесених заявником витрат на правничу допомогу до предмета спору, колегія суддів дійшла висновку, що заявлений розмір витрат на правову допомогу у сумі 2500 грн. є завищеним та вважає за необхідне стягнути з Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення скарги ТОВ “Компанія “Ніко-Тайс” на бездіяльність державного виконавця.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів 

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанії “Ніко-Тайс” – задовольнити.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2020 року у справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанії “Ніко-Тайс” на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, заінтересована особа ОСОБА_1 - скасувати.
Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанії “Ніко-Тайс” на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, заінтересована особа ОСОБА_1 — задовольнити.
Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Бережної Марини Віталіївни, допущену у період з 20 березня 2017 року по 16 серпня 2019 року у виконавчому провадженні № 47231549 щодо примусового виконання виконавчого листа у справі № 2-283/11, виданого 31 грудня 2014 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області, яка полягає у порушенні порядку вчинення виконавчих дій у зазначеному виконавчому провадженні.
Стягнути з Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Ніко-Тайс” витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді