ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року
м.Київ
справа № 2а-1909/10/0770
адміністративне провадження № К/9901/26994/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Пасічник С.С.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Юрченко В.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Закарпатської митниці ДФС на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року (суддя Скраль Т.В.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року (головуючий суддя Кухтей Р.В., судді: Дякович В.П., Нос С.П.) у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Єврокар" до Закарпатської митниці ДФС, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗакарпатЄвроТранс" про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень,

В С Т А Н О В И В :
В травні 2010 року Закрите акціонерне товариство "Єврокар" (яке Закарпатський окружний адміністративний суд замінив правонаступником - Приватним акціонерним товариством "Єврокар"; далі - Товариство, позивач) звернулось до суду з позовами (які ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 липня 2010 року об`єднано в одне провадження) до Чопської митниці (яку протокольною ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року замінено правонаступником - Закарпатською митницею ДФС; далі - Митниця, відповідач), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗакарпатЄвроТранс" про визнання протиправними дій Митниці по нарахуванню ввізного мита і податку на додану вартість, а також штрафних санкцій відповідно до податкових повідомлень форми «Р» №3 та №4 від 29 квітня 2010 року та їх повне скасування.

В обґрунтування позову Товариство зазначало про протиправність прийнятих Митницею податкових повідомлень, оскільки під час митного оформлення спірного товару ним своєчасно та в належному розмірі сплачено всі митні платежі, а посилання контролюючого органу на заниження витрат на транспортування товару спростовуються поданими Товариством доказами.

Справа розглядалась судами неодноразово й востаннє постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року, позов задоволено: визнано протиправними дії щодо винесення податкових повідомлень Чопської митниці форми "Р" №3 та №4 від 29 квітня 2010 року; скасовано податкові повідомлення Чопської митниці форми "Р" №3 та №4 від 29 квітня 2010 року.

Приймаючи такі рішення, суди, дослідивши обставини справи, прийшли до висновку, що позивачем подано всі належні та допустимі докази в підтвердження правильності нарахованих та сплачених під час ввезення на митну територію України на виконання умов укладеного ним 14 жовтня 2008 року із Чеською компанією «SKODA Auto a.s.» контракту №SKO-EK-80420-16 SKD USB автомобілів митних платежів (зокрема, й транспортної складової), а отже, як наслідок, відсутність у відповідача підстав для прийняття спірних податкових повідомлень про донарахування митних платежів і нарахування штрафних санкцій.

Не погоджуючись з прийнятими судами рішеннями, Митниця звернулась до суду з касаційною скаргою, в якій просила їх скасувати, зазначаючи, що під час митного оформлення вантажу позивач декларував витрати на транспортування, виходячи із однакової для всіх поставок відстані перевезення вантажу (774,59 км) з врахуванням вартості перевезення в розмірі 16 471,86 грн. за один автовоз, проте під час проведення перевірки контролюючим органом встановлено відхилення між заявленими позивачем при митному оформленні відомостями щодо відстані, яку проходив автовоз з вантажем, та, як наслідок, витратами на транспортування із даними, зазначеними у подорожніх листах, наданих перевізником, що свідчить про декларування занижених відомостей щодо пробігу автомобілів із вантажем, а отже й вартості транспортування товару.

Позивач в письмових запереченнях (відзиві) на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів попередніх інстанцій, які він просив залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Переглянувши судові рішення та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд приходить до наступного висновку.

Судами встановлено, що у період з 15 березня 2010 року по 23 квітня 2010 року посадовими особами митного органу проведена перевірка фінансово-господарської діяльності суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності -ЗАТ «Єврокар» у частині достовірності задекларованих витрат на транспортування товарів, ввезених на митну територію України згідно з контрактом №SKO-EK-80420-16 SKD USB, укладеним між ЗАТ «Єврокар» та Чеською компанією «SKODA Auto a.s.».

За результатами перевірки складено акт №2/10/305000000/30913130 від 23 квітня 2010 року, в якому зазначено, що при перевірці відомостей, які стосуються обставин перевезення вантажів, з`ясовано, що при декларуванні транспортних витрат Товариством надавались заявки на здійснення транспортних послуг по контракту №09/0921-Е від 21 вересня 2009 року, укладеному між позивачем та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, пунктом 3.1 якого передбачалось коригування вартості перевезення в залежності від фактичного пробігу автовозів; при цьому в усіх випадках зазначалось, що відстань від м.Квасіни до митного кордону України складає 774,59 км, а витрати на транспортування по одному автовозу - 16 471,86 грн.; разом з тим, на думку контролюючого органу, пробіг автовозів на відстані м.Квасіни - пункт пропуску Чоп мав би відрізнятися по кожному окремому проїзду, а розрахунок транспортних витрат - складатись на підставі фактичного пробігу автовозу з вантажем; відтак, перевіркою встановлено недостовірність наданих ТОВ «ЗакарпатЄвроТранс» розрахунків транспортних витрат, яка викликана суттєвим заниженням відстані, яку проходили автовози від міста завантаження до митного кордону (відділ митного оформлення м.Чоп), у зв`язку з чим занижено окремі елементи калькуляції, що зменшило загальну суму транспортних витрат, які приходяться на один автовоз.

На підставі акту перевірки митним органом 29 квітня 2010 року прийнято податкові повідомлення форми «Р» №3 та №4, якими Товариству визначено суму податкового зобов`язання за платежем «Ввізне мито» (код платежу 020) на загальну суму 13 519,12 грн, в тому числі 9 012,75 грн - за основним платежем та 4 506,37 грн - за штрафними санкціями, та за платежем «Податок на додану вартість» (код платежу 028) на загальну суму 29 742,55 грн, в тому числі 19 828,37 грн - за основним платежем та 9 914,18 грн - за штрафними санкціями.

В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 264 Митного кодексу України від 11 липня 2002 року №92-IV (далі - МК України) заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно із частиною 1 статті 267 цього Кодексу митною вартістю за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, є вартість операції, тобто ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби відповідно до частини другої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або які повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів на користь продавця та/або на користь продавця через третіх осіб, та/або на пов`язаних з продавцем осіб. Такі платежі можуть бути здійснені прямо або опосередковано шляхом переказу грошей, акредитиву, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін "ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті" стосується тільки ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов`язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: 1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, які є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних з представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість контейнерів, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням; 2) належним чином розподілена вартість нижченаведених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів; 3) роялті та ліцензійні платежі, які стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються патентів, знаків для товарів і послуг та авторських прав. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, передачі чи використання товарів, що оцінюються, на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця; 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на завантаження, розвантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 7) витрати на страхування цих товарів.

За змістом частини 3 наведеної статті при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижченаведені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, які документально підтверджено та які піддаються обчисленню: а) плата за будівництво, спорудження, складення, технічне обслуговування або технічну допомогу, здійснені після ввезення імпортних товарів, таких як промислова установка, машини або обладнання; б) витрати на транспортування після ввезення; в) податки та збори (обов`язкові платежі), які справляються в Україні.

Отже, до митної вартості товарів включається договірна вартість таких товарів, зазначена у ввізній митній декларації, з урахуванням витрат, зокрема, на навантаження, розвантаження, перевантаження, транспортування до пункту перетину митного кордону України.

Суди попередніх інстанцій встановили, що Товариство здійснювало ввезення на митну територію України вантажів - автомобілів легкових, нових, пасажирських марки Шкода, модель Йеті, в кількості 200 штук згідно із зовнішньоекономічним контрактом №SKO-EK-80420-16 SKD USB від 14 жовтня 2008 року, укладеним із Чеською компанією «SKODA Auto a.s.».

Відповідно до контракту про міжнародне перевезення вантажів №09/0921-Е від 21 вересня 2009 року транспортування вказаного товару здійснювалось ТОВ «ЗакарпатЄвроТранс» автомобільним транспортом.

Пунктом 3.1 вищевказаного контракту встановлено, що попередня вартість кожного перевезення визначається до його здійснення та фіксується сторонами у відповідній заявці на перевезення. Після здійснення перевезення його вартість може коригуватись сторонами в залежності від фактичного пробігу автотранспорту перевізника, який здійснює перевезення, та інших факторів, які впливають на розмір вартості послуг перевізника, передбачених даним контрактом. Остаточна вартість послуг перевізника, яка підлягає оплаті замовником, фіксується сторонами в акті про надання послуг та рахунку, наданим перевізником до оплати.

Під час розгляду справи судами досліджені акти виконаних робіт від 29 жовтня 2009 року, від 05 листопада 2009 року, від 09 листопада 2009 року, від 12 листопада 2009 року (копії яких наявні в матеріалах справи) по здійсненим згідно вищевказаного контракту перевезенням, які підтверджують фактично понесені (сплачені) позивачем витрати на транспортування і згідно яких вартість кожного перевезення по визначеному сторонами маршруту становила 16 471,66 грн. та відповідала умовам контракту і заявкам на перевезення №1022/1 від 22 жовтня 2009 року, №1030/1 від 30 жовтня 2009 року, №1103/1 від 03 листопада 2009 року, №1105/1 від 05 листопада 2009 року.

Також, підписанням актів виконаних робіт ТОВ "ЗакарпатЄвроТранс" підтвердив, що фактично здійснив перевезення вантажу Товариства за маршрутом «SKODA Auto a.s.», м. Квасіни, Чехія - м.Чоп, Україна (пункт митного оформлення) довжиною 774,59 км і вартість такого перевезення становить 16 471,66 грн. (за один автовоз); матеріальних претензій ТОВ «ЗакарпатЄвроТранс» до позивача не заявляло, розрахунки проведені в повному обсязі.

Отже, суди прийшли до висновку, що фактично понесені Товариством витрати на транспортування підтверджуються заявками на транспортування, актами виконаних робіт, банківськими виписками про оплату виставлених ТОВ «ЗакарпатЄвроТранс» рахунків, які надавались відповідачу під час перевірки, а також актом звірки розрахунків з перевізником - ТОВ «ЗакарпатЄвроТранс».

При цьому, як вказано в листі ТОВ «ЗакарпатЄвроТранс» №156 від 06 травня 2010 року, фактичний пробіг автовозів, який вказаний в подорожніх листах та на який посилається Митниця в акті перевірки, відрізнявся від передбаченого контрактом та відповідними заявками у зв`язку з тим, що такий пробіг складався з двох частин:
- безпосередньо самого маршруту від «SKODA Auto a.s.», м.Квасіни, Чехія до м.Чоп, Україна (пункту митного оформлення) - 774,59 км, що передбачений умовами контракту та відповідними заявками до нього, а також підтверджується актами виконаних робіт;
- технологічного пробігу, пов`язаного з умовами експлуатації транспортних засобів перевізника та підготовки їх до здійснення перевезення.

Разом з тим, як відзначили в своїх рішеннях суди, в заявках на перевезення сторонами чітко визначався маршрут перевезення, організація здійснення якого відноситься виключно до компетенції перевізника та способів здійснення ним господарської діяльності, тому при виконанні перевезень перевізник зобов`язаний був дотримуватись погодженого сторонами маршруту довжиною 774,59 км й у разі обґрунтованого відхилення від такого маршруту - повідомляти замовника про неможливість руху за ним, ставлячи питання про внесення змін до маршруту; проте з боку перевізника під час надання послуг жодних повідомлень про необхідність зміни маршруту не надходило, що свідчить про відсутність у нього таких обставин.

Отже, включення Митницею технологічного пробігу автовозів до довжини маршруту перевезень (про що свідчить розрахунок донарахованих Товариству сум митних платежів) було безпідставним, оскільки технологічний пробіг не був предметом контракту й не мав відношення до перевезень як таких товару позивача.

Враховуючи викладене вище в сукупності, суди попередніх інстанцій, встановивши, що фактичні витрати позивача на транспортування відповідали задекларованим, констатували наявність правових підстав для задоволення позовних вимог й скасування податкових повідомлень Чопської митниці форми "Р" №3 та №4 від 29 квітня 2010 року.

Доводи ж касаційної скарги не спростовують висновків, покладених судами в основу оскаржуваних рішень, й не свідчать про неправильне застосування ними норм матеріального права або ж порушення процесуальних норм, а фактично зводяться лише до переоцінки встановлених судами обставин справи, що, в свою чергу, не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частин 1 та 4 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 327, 341, 345, 349, 350, 355 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Закарпатської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді	С.С. Пасічник І.А. Васильєва   В.П. Юрченко