ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2020 р.                                                           Справа №914/2068/17

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя                                                                     Желік М.Б.
суддів                                                                                       Орищин Г.В.
                                                                                                 Галушко Н.А.
за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу  Приватного акціонерного товариства “Квіти Львова” №25/04-19 від 25.04.2019 (вх.. №01-05/1756/19 від 10.05.2019)
на рішення Господарського суду Львівської області від 04.04.2019 року (суддя Стороженко О.Ф., повний текст рішення складено 15.04.2019) 
у справі № 914/2068/17          
за позовом: Заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №1, м.Львів в інтересах держави 
до відповідача-1: Львівської міської ради м.Львів 
до відповідача-2: Приватного акціонерного товариства “Квіти Львова”, м.Львів 
третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог стосовно предмету спору: Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради, м.Львів 
третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСББ “Квітка-2”, м. Львів
про: визнання недійсними Ухвал органу місцевого самоврядування (№3881 від 18.09.2014; №4443 від 19.03.2015; №591 від 26.05.2016; №2009 від 25.05.2017) і Договору оренди землі від 05.06.2015, та повернення (відповідачем-2) земельної ділянки          
    
за участю представників:
від прокуратури: Леонтьєва Л.Т.
від відповідача-1: не з`явився
від відповідача-2: Оленчин Р.Б. – керівник, Яцишин А.В. - представник
від третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: не з`явилися

Учасникам процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України. 
Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.04.2019 у справі №914/2068/17 позов задоволено повністю. Визнано недійсними ухвали Львівської міської ради: - №3881 від 18.09.2014 «Про надання ПАТ «Квіти Львова» дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул.Стрийській, 127; - №4443 від 19.03.2015 «Про затвердження ПрАТ «Квіти Львова» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул.Стрийській, 127; - №591 від 26.05.2016 «Про надання ПрАТ «Квіти Львова» дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на вул.Стрийській, 127; - №2009 від 25.05.2017 «Про затвердження ПрАТ «Квіти Львова» технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на вул. Стрийській, 127. Визнано недійсним Договір оренди землі від 05.06.2015, укладений Львівською міською радою та Приватним акціонерним товариством «Квіти Львова» щодо користування земельною ділянкою площею 1,9311 га (кадастровий номер: 4610136800:08:005:0069), розташованою у місті Львові, вулиця Стрийська, 127. Зобов`язано ПрАТ «Квіти Львова» повернути територіальній громаді міста Львова (від імені якої діє Львівська міська рада) земельну ділянку площею 1,9311 га, розташовану у місті Львові, вулиця Стрийська, 127, яка, на даний час, включає дві земельні ділянки, а саме: -земельну ділянку площею 1,1449га (кадастровий номер: 4610136800:08:005:0071), розташовану у місті Львові, вулиця Стрийська, 127; -земельну ділянку площею 0,7862 га (кадастровий номер: 4610136800:08:005:0070), розташовану у місті Львові, вулиця Стрийська, біля будинку №127. Стягнуто з Львівської міської ради на користь Прокуратури Львівської області витрати на судовий збір у сумі 186409,57грн. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Квіти Львова на користь Прокуратури Львівської області витрати на судовий збір у сумі 223691,48грн.
Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Львівської області у даній справі скаржник звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 04.04.2019 у справі №914/2068/17 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.05.2019 справу №914/2068/17 передано до розгляду колегії суддів у наступному складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії Дубник О.П., Зварич О.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.05.2019 відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 29.05.2019.
28.05.2019 на адресу суду від Львівської місцевої прокуратури №1 м. Львова надійшов відзив на апеляційну скаргу ПАТ «Квіти Львова», в якому прокуратура просить оскаржене рішення залишити без змін.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29.05.2019 розгляд справи відкладено на 26.06.2019.
Розпорядженням керівника апарату Західного апеляційного господарського суду від 25.06.2019 у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Дубник О.П., здійснено повторний автоматизований розподіл апеляційної скарги у справі №914/2068/17. Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2019 справу №914/2068/17 до складу колегії суддів введено суддю Орищин Г.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.06.2019 відкладено розгляд справи на 14.08.2019.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.08.2019 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСББ «Квітка-2» та відкладено розгляд справи на 04.09.2019.
04.09.2019 відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату суду Максіної В.В. у зв`язку із перебуванням у відпустці члена колегії  судді Зварич О.В., справу передано на повторний автоматизований розподіл. Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2019 справу передано до розгляду колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Желік М.Б., судді - Орищин Г.В., Галушко Н.А.
03.09.2019 на адресу суду надійшло пояснення від ОСББ «Квітка-2», в якому третя особа повністю підтримує апеляційну скаргу ПАТ «Квіти Львова» та просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 04.04.2019 у справі №914/2068/17.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.09.2019 було зупинено провадження у справі №914/2068/17 з розгляду апеляційної скарги ПрАТ «Квіти Львова» №25/04-19 від 25.04.2019 на рішення Господарського суду Львівської області від 04.04.2019 до прийняття рішення об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду у справі №911/1107/18.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.11.2019 поновлено апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 04.12.2019. В судовому засіданні 04.12.2019 оголошено перерву до 11.12.2019.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.12.2019 було зупинено провадження у справі №914/2068/17 з розгляду апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства Квіти Львова №25/04-19 від 25.04.2019 (вх.. №01-05/1756/19 від 10.05.2019) на рішення Господарського суду Львівської області від 04.04.2019 до прийняття рішення Великою Палатою Верховного Суду у справі №914/2385/18.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 18.08.2020 поновлено апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 09.09.2020.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09.09.2020 розгляд справи відкладено на 21.10.2020.
19.10.2020 на адресу суду від ОСББ «Квітка 2» надійшов лист (вх. №01-04/6061/20 від 19.10.2020) про долучення до матеріалів справи копії ухвали Львівської міської ради №6690 від 07.09.2020 «Про затвердження ОСББ «Квітка 2»  технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж  земельної ділянки в натурі ( на місцевості) та надання земельної ділянки на вулиці Карла Мікльоша, 23, 25, 27».
21.10.2020 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням у відпустці членів колегії суддів Орищин Г.В., Галушко Н.А.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 розгляд справи призначено на 02.12.2020.
30.11.2020 від апелянта на адресу суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії постанови старшого слідчого Галицького відділу ГУ НП Львівської області лейтенанта поліції Божик О.Л. від 18.10.2020 про закриття кримінального провадження №420191410400000027. Апелянт вважає, що вказана постанова матиме суттєве значення для правильного вирішення справи, долучити її раніше не було можливості, оскільки постанова винесена лише 18.10.2020.
02.12.2020 на адресу суду надійшло клопотання від Львівської міської ради про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника в судове засідання. Львівська міська рада у клопотанні наполягає на участі представника Львівської міської ради у розгляді справи та зазначає, що представник відповідача-1 зайнятий в судовому засіданні в іншій справі в Залізничному районному суді, де явка сторін визнана обов`язковою. До клопотання додано витяг з веб-порталу «Судова влада України» про судову справу №462/1432/20, призначену в Залізничному районному суді м. Львова на 02.12.2020 на 10:00.
В судове засідання 02.12.2020 представник відповідач – 1 не з`явився. 
Суд оголосив короткий зміст клопотання Львівської міської ради про відкладення розгляду справи. 
Заслухавши думку присутніх учасників справи, порадившись на місці, колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на те, що явка сторін в судове засідання не визнавалась обов`язковою, відповідач-1 не був позбавлений можливості забезпечити явку іншого представника в судове засідання.   
Апелянт вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі, просив оскаржене рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Прокурор проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечила, просила оскаржене рішення залишити без змін.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін, присутніх в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково, а відтак оскаржуване рішення слід змінити в частині розподілу судових витрат, а в решті - залишити без з огляду на наступне.
Заступник керівника Львівської місцевої прокуратури №1 звернувся до Господарського суду Львівської області з позовною заявою в інтересах держави до Львівської міської ради та Приватного акціонерного товариства «Квіти Львова» з вимогами: 1)Визнати недійсними Ухвали Львівської міської ради: -№3881 від 18.09.2014 “Про надання ПАТ “Квіти Львова” дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул.Стрийській, 127”; - №4443 від 19.03.2015 “Про затвердження ПрАТ “Квіти Львова” проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул.Стрийській, 127”; - №591 від 26.05.2016 “Про надання ПрАТ “Квіти Львова” дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на вул.Стрийській, 127”; - №2009 від 25.05.2017 “Про затвердження ПрАТ “Квіти Львова” технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на вул. Стрийській, 127”; 2)Визнати недійсним Договір оренди землі від 05.06.2015, укладений Відповідачами; 3)Зобов`язати Відповідача-2 повернути територіальній громаді міста Львова земельну ділянку (площею 1,9311га), розташовану у місті Львові, вул.Стрийська, 127.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
Ухвалою Львівської міської ради №3881 від 18.09.2014 надано дозвіл Товариству «Квіти Львова» на виготовлення проекту землеустрою, а ухвалою №4443 від 19.03.2015 “Про затвердження ПрАТ “Квіти Львова” проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул. Стрийській, 127”, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано земельну ділянку площею 1,9311 га (кадастровий номер 4610136800:08:005:0069), на вул. Стрийській, 127, в оренду строком на 10 років.
На підставі цих ухвал 05.06.2015 Львівською міською радою та ПрАТ “Квіти Львова” укладено Договір оренди землі.
Ухвалою Львівської міської ради №591 від 26.05.2016 “Про надання ПрАТ “Квіти Львова” дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на вул. Стрийській, 127” Товариству “Квіти Львова” надано дозвіл на поділ земельної ділянки площею 1,9311 га, на вул. Стрийській, 127, у м. Львові (наданої для обслуговування гуртожитку та багатоповерхового житлового будівництва), на дві земельні ділянки: площею 0,7862 га та площею 1,1449 га.
Ухвалою Львівської міської ради №2009 від 25.05.2017 “Про затвердження ПрАТ “Квіти Львова” технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на вул. Стрийській, 127” відповідачу-2 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки загальною площею 1,9311 га, на вул. Стрийській, 127, у м. Львові, на дві земельні ділянки: площею 0,7862 га, - для багатоповерхового житлового будівництва; площею 1,1449 га, - для обслуговування гуртожитку.
Проте, перелічені ухвали Львівської міської ради та договір оренди суперечать вимогам чинного земельного законодавства і, відповідно, підлягають визнанню недійсними. Так, Львівською міською радою не забезпечено додержання вимог закону щодо продажу вільних земельних ділянок на конкурентних засадах (земельних торгах).
Приймаючи згадані Ухвали, Львівською міською радою також не взято до уваги, що 25.09.2001 комісією з питань приймання житлового фонду у власність територіальної громади м. Львова складено Акт приймання-передачі житлового фонду в комунальну власність, відповідно до якого будинок на вул. Стрийській, 127, у м. Львові, передано в комунальну власність м. Львова. Вказаний Акт затверджений Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради №479 від 05.10.2001 “Про затвердження актів приймання-передачі відомчого житлового фонду”. Відповідно до ухвали Львівської міської ради №163 від 12.12.2002 “Про прийняття у власність територіальної громади м. Львова відомчого житлового фонду від ВАТ “Квіти Львова”, у власність територіальної громади м.Львова прийнято від ВАТ “Квіти Львова” відомчий житловий будинок на вул.Стрийській,127, а розпорядженням голови Сихівської районної адміністрації №929 від 26.12.2002 “Про передачу ЛКП “Бондарівка” на утримання та обслуговування житлового будинку №127 на вул. Стрийській”, вказаний будинок передано на баланс ЛКП “Бондарівка”.
Відповідно до статті 26 Закону України “Про власність” (у редакції, чинній на момент передачі будинку в комунальну власність, та який втратив чинність у зв`язку з прийняттям ЦК України 2004 року), об`єктами права власності господарського товариства, є грошові та майнові внески його членів, а також майно, набуте внаслідок господарської діяльності, та інше майно, придбане на підставах, не заборонених законом. Згідно з положеннями статті 128 Цивільного кодексу Української PCP (у редакції, чинній на момент передачі будинку в комунальну власність), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (передачею визнається вручення речей набувачеві).
Таким чином, враховуючи, що правовідносин стосовно права власності на майно виникли до січня 2004 року, то право власності на будівлю гуртожитку на вул. Стрийській, 127, у м. Львові, у Львівської міської ради виникло з моменту передачі такої речі за актом приймання-передачі, а у ВАТ “Квіти Львова” таке право – припинилось, 25.09.2001 вказаний будинок передано в комунальну власність, на земельній ділянці відсутні будь-які об`єкти нерухомого майна, належні на праві власності ПрАТ “Квіти Львова”, а відповідно, Товариство не мало жодного права на отримання земельної ділянки поза конкурсом.
Крім того, ухвалою Львівської міської ради №591 від 26.05.2016 відповідачу-2 надано дозвіл на поділ земельної ділянки площею 1,9311 га, на вул. Стрийській, 127, у м. Львові (наданої для обслуговування гуртожитку та багатоповерхового житлового будівництва), на дві земельні ділянки: площею 0,7862 га та площею 1,1449 га. Ухвалою Львівської міської ради №2009 від 25.05.2017 Відповідачу-2 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки загальною площею 1,9311 га, на вул. Стрийській, 127, у м. Львові, на дві земельні ділянки: площею 0,7862 га, - для багатоповерхового житлового будівництва; площею 1,1449 га, - для обслуговування гуртожитку.
Як вбачається з Плану земельної ділянки та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка пл.0,7862га на вул. Стрийській, 127, у м. Львові, яка надана Відповідачу-2, є вільною від забудови. Відсутність будь-яких об`єктів нерухомого майна на спірній земельній ділянці підтверджується і відомостями, що містяться в Реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, Львівська міська рада, наданням дозволу на виготовлення проекту землеустрою та затверджуючи такий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,9311га, на вул. Стрийській, 127, у м. Львові, порушила вимоги ч. 2 ст. 124 ЗК України: надала дозвіл на виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду без проведення земельних торгів (аукціону).
Також, враховуючи, що відповідно до ч.1 ст.134 ЗК України, право оренди земельної ділянки на вул. Стрийській, 127, у м. Львові, підлягало продажу виключно на конкурентних засадах, укладення договору оренди такої земельної ділянки могло відбутись лише за результатами аукціону.
Відтак, прокурор вважав, що оскаржені ухвали Львівської міської ради та договір оренди землі підлягають визнанню недійсними у судовому порядку.
Підставою подання до суду позову є необхідність захисту інтересів держави, оскільки спір, що виник, порушує інтереси територіальної громади м. Львова, як законного власника вказаної земельної ділянки, а відсутність належного владного контролю на вказаному напрямі створює сприятливі умови для незаконного використання спірною земельною ділянкою. У зв`язку з тим, що відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у даних правовідносинах, керівник Львівської місцевої прокуратури №1 звернувся до суду за захистом державних інтересів (у статусі позивача).
Про незаконність прийнятих Львівською міською радою Ухвал Львівська місцева прокуратура №1 дізналась лише 11.09.2017 з матеріалів, наданих Сихівською районною адміністрацією з листом №34-8608 від 06.09.2017, так як, з тексту самих ухвал встановити їх незаконність неможливо, відтак зазначені причини пропуску позовної давності щодо оскарження Ухвали Львівської міської ради №3881 від 18.09.2014  є поважними і порушене право територіальної громади міста Львова підлягає захисту, виходячи з положень ч. 5 ст. 267 ЦК України.
Відповідач-1, заперечуючи проти позовних вимог, зазначав, що на підставі заяви ПрАТ “Квіти Львова”, яке надало документи, що посвідчують право власності на будинок гуртожитку на вул. Стрийській 127, а саме: реєстраційного посвідчення від 19.12.1997 (виданого на підставі рішення Пустомитівського райвиконкому від 05.09.1968р №535, рішення Львівського облвиконкому від 17.11.1987 №464, Наказу облжитлокомуналуправління №01/6/1 про затвердження акту державної комісії), 18.09.2014 Львівською міською радою прийнято Ухвалу №3881 “Про надання ПАТ “Квіти Львова” дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Стрийській 127”, а 19.03.2015 - Ухвалу №4443 “Про затвердження ПрАТ “Квіти Львова” проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул. Стрийській 127”. На підставі ухвали №4443 від 19.03.2015, Львівською міською радою та Приватним акціонерним товариством “Квіти Львова” було укладено договір від 05.06.2015 № С-3036 щодо оренди землі загальною площею 1,9311га, наданої для обслуговування гуртожитку та багатоповерхового житлового будівництва (строком на 10 років: до 19 березня 2025 року). Львівське обласне державне комунальне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 19 грудня 1997 року посвідчило, що будинок гуртожитку зареєстрований на праві колективної власності на вулиці Стрийській, 195 за ВАТ “Квіти Львова”, на підставі рішення Пустомитівського райвиконкому від 05.09.1968 №535, Рішення Львівського облвиконкому від 17.11.1987 №464, Наказу облжитлокомуналуправління №01/6/1 про затвердження акту державної комісії. Згідно зі Статутом Приватного акціонерного товариства “Квіти Львова” (п.1.6), Приватне акціонерне товариство “Квіти Львова” є правонаступником ВАТ “Квіти Львова”, створеного в процесі приватизації. Наказом Департаменту житлового господарства від 26.07.2001 №215-Д, гуртожитку надано статус житлового будинку №127 на вулиці Стрийській, м.Львів.
Зазначені у позовній заяві документи не є доказами, які підтверджують наявність вказаного будинку у комунальній власності та жодним чином не підтверджують його передачу. Згідно з актом від 25.09.2001, жодної передачі будинку не відбулося, оскільки, як чітко вбачається з тексту даного акту, комісією було проведено обстеження будинку та встановлено його показники, а також - передано документацію (техпаспорт, плани поверхів, схеми мереж, домові книги, робочий проект), тобто, ствердження, що згідно з актом від 25.09.2001 було передано будинок у комунальну власність, не відповідає дійсності. Ухвала Львівської міської ради №163 від 12.12.2002 лише визначила умови для прийняття у власність будинку, оскільки не є правовстановлюючим документом, на підставі якого, зокрема, могла здійснюватись реєстрація права власності (Ухвала містить лише пропозиції (вказівки), які необхідно було здійснити для подальшої передачі у власність будинку, але які здійснені не були).
Відповідачем-2 просив застосувати наслідки спливу позовної давності щодо вимоги про визнання недійсною ухвали №3881 від 18.09.2014. Також подав суду першої інстанції клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з відсутністю у прокуратури підстав для заявлення даного позову, клопотання про закриття провадження у справі стосовно позовних вимог про визнання недійсними ухвал Львівської міської ради, оскільки вирішення такого спору належить до юрисдикції адміністративного суду.
Окрім того, відповідач-2, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначав, що позивач вважає, що нібито з 25.09.2001 на земельній ділянці, розташованій за адресою: м. Львів, вул.Стрийська, 127, відсутні будь-які об`єкти нерухомого майна, належні на праві власності ПрАТ “Квіти Львова”, при цьому, посилається на: Акт приймання- передачі житлового фонду в комунальну власність від 25.09.2001, Рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 479 від 05.10.2001 “Про затвердження актів приймання-передачі відомчого житлового фонду”, Ухвалу Львівської міської ради № 163 від 12.12.2002 року “Про прийняття у власність територіальної громади м. Львова відомчого житлового фонду від ВАТ “Квіти Львова””, Розпорядження голови Сихівської районної адміністрації № 929 від 26.12.2002 року “Про передачу ЛКП “Бондарівка” на утримання та обслуговування житлового будинку № 127 на вул. Стрийській”, проте, зазначені документи не свідчать про перебування будинку, розташованого за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 127, у власності територіальної громади міста Львова.
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухому майно (що долучена безпосередньо позивачем), в таких реєстрах відсутні будь-які відомості щодо наявних зареєстрованих прав на будинок № 127 на вул. Стрийській у м. Львові, за територіальною громадою міста Львова, тобто відсутній доказ перебування такого будинку у комунальній власності.
Право власності Товариства “Квіти Львова” на вказаний будинок підтверджується, у першу чергу, реєстраційним посвідченням від 19.12.1997 (Серія КММ № 004285), а також - Листом Обласного комунального підприємства “Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки” від 04.03.2012 № 4/04- 03-13, згідно з яким будинок № 127 на вул. Стрийській, у м. Львові, у цілому зареєстрований за відповідачем. Обов`язок проведення державної реєстрації права власності діяв і на момент підписання Акту приймання-передачі житлового фонду в комунальну власність від 25.09.2001, - згідно з п. 1.6 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб №121 від 09.06.1998, відповідно до якого, державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в Бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності. Відповідно до п. 1.4 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно (від 07.02.2002 № 7/5), обов`язковій державній реєстрації підлягало право власності та інші речові права на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування. Отже, речові права на будинок №127 на вул. Стрийській, у м. Львові, зареєстровані за ПрАТ “Квіти Львова”. Станом на час розгляду справи за ПрАТ “Квіти Львова” зареєстровано право власності на будівлю трансформаторної підстанції, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул. К. Мікльоша, 25 (колишня адреса: м. Львів, вул. Стрийська, 127).
Наявність об`єкту нерухомого майна спростовує усі ствердження позивача про те, що земельні ділянки, які передавались у користування ПрАТ “Квіти Львова”, є вільними від перебування на них об`єктів нерухомого майна, а отже такими, що мали продаватись виключно на конкурентних засадах, шляхом проведення аукціону.
Акт приймання-передачі житлового фонду в комунальну власність від 25.09.2001, Рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №0479 від 05.10.2001 “Про затвердження актів приймання-передачі відомчого житлового фонду”, Ухвала  Львівської міської ради № 163 від 12.12.2002 “Про прийняття у власність територіальної громади м. Львова відомчого житлового фонду від ВАТ “Квіти Львова”, Розпорядження голови Сихівської районної адміністрації № 929 від 26.12.2002 “Про передачу ЛКП “Бондарівка” на утримання та обслуговування житлового будинку № 127 на вул.Стрийській”, не є документами, які підтверджують наявність вказаного будинку у комунальній власності та жодним чином не підтверджують його передачу;
Згідно з Актом від 25.09.2001, жодної передачі будинку не відбулось, оскільки (як вбачається з тексту Акту) комісією було проведено обстеження будинку та встановлено його показники, а також - передано документацію (техпаспорт, плани поверхів, схеми мереж, домові книги, робочий проект, наказ про зміну статуту су, проектні пропозиції).
Ствердження Прокуратури, наведені у позовній заяві, що згідно з Актом від 25.09.2001 було передано будинок у комунальну власність, не відповідають дійсності (в Акті відсутні будь-які записи щодо передачі безпосередньо будинку).
Голова ліквідаційної комісії Шалева Р.М. та головний бухгалтер ВАТ “Квіти Львов” ОСОБА_1 , підписами яких скріплений Акт від 25.09.2001, є такими, що діяли із перевищенням повноважень, оскільки жодного рішення зборів кредиторів ВАТ “Квіти Львова” про передачу як документації, так і будинку на вул. Стрийській, 127, немає, а отже збори кредиторів не уповноважували ні голову ліквідаційної комісії, ні головного бухгалтера на вчинення будь-яких дій, пов`язаних із передачею будинку у комунальну власність. Після завершення процедури банкрутства у 2005 році, діяльність ВАТ “Квіти Львова” була відновлена, і будинок на вул. Стрийській, 127 у цілому залишився у власності Товариства.
Ухвалою Львівської міської ради від 12.12.2002 “Про прийняття у власність територіальної громади м. Львова відомчого житлового фонду від ВАТ “Квіти Львова” було ухвалено прийняти у власність територіальної громади м.Львова будинок № 127 на вул. Стрийській, 127, а пунктом 2 Ухвали було зобов`язано Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради здійснити у встановленому порядку прийом-передачу будинку. Ухвалою від 12.12.2002 були сформовані умови для прийняття у власність будинку, оскільки ухвала Львівської міської ради не є правовстановлюючим документом, на підставі якого, зокрема, могла здійснюватись реєстрація права власності (ухвала містить лише пропозиції (вказівки), які необхідно було здійснити для подальшої передачі у власність будинку, але які здійсненні не були), вказана ухвала є невиконаною по даний час.
Таким чином, беручи до уваги наявність зареєстрованого права ПрАТ “Квіти Львова” на будинок, розташований за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 127, безпідставними є ствердження Позивача про порушення Львівською міською радою порядку передачі земельних ділянок у користування, зокрема, вимог щодо продажу вільних земельних ділянок на конкурентних засадах (земельних торгах), оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.
27.01.2000 Ухвалою Львівської міської ради № 466 залишено Відкритому акціонерному товариству “Квіти Львова” у постійному користуванні земельну ділянку площею 19143 кв.м. для обслуговування будинку гуртожитка на вул.Стрийській, 195, у м. Львові, за рахунок раніше наданої земельної ділянки. Тобто міська рада ще в 2000 році розпорядилась вказаною ділянкою, а оскаржуваними ухвалами фактично привела користування земельною ділянкою до норм чинного законодавства України шляхом, зокрема, укладення відповідного договору оренди.
Спірні Ухвали Львівської міської ради є ненормативними актами індивідуальної дії, які вичерпали свою дію їх виконанням, у даному випадку - шляхом укладення відповідного договору оренди, тому позовні вимоги, в частині визнання недійсними Ухвал Львівської міської ради, окрім описаного вище, не підлягають задоволенню з підстав невірного обрання способу захисту.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.03.2019 залучено до участі у справі Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради як третю особу (на стороні позивача), що не заявляє самостійних вимог стосовно предмету спору.
Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради надала пояснення, у яких зазначено, що наказом Департаменту житлового господарства від 26.07.2001 №215-Д гуртожитку надано статус житлового будинку №127 на вул. Стрийській, у м.Львові, рішенням Виконкому ЛМР від 05.10.2001 №479 затверджено акти прийому-передачі житлового фонду в комунальну власність, ухвалою Львівської міської ради N2163 від 12.12.2002 “Про прийняття у власність територіальної громади м.Львова відомчого житлового фонду від ВАТ “Квіти Львова” у власність територіальної громади м.Львова від ВАТ “Квіти Львова” прийнято відомчий житловий будинок на вул. Стрийській, 127. При цьому пунктом 2 ухвали №2163 зобов`язано Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради здійснити у встановленому порядку прийом-передачу житлового будинку.
На виконання ухвали Львівської міської ради №163 від 12.12.2002 “Про прийняття у власність територіальної громади м.Львова відомчого житлового фонду від ВАТ “Квіти Львова”, головою Сихівської районної адміністрації ЛМР прийнято Розпорядження №929 від 26.12.2002 “Про передачу ЛКП “Бондарівка” на утримання та обслуговування житлового будинку №127 на вул. Стрийській”. Вказаний будинок передано на утримання та обслуговування ЛКП “Бондарівка”, на сьогодні будинок обслуговується ЛКП “Бондарівка”.
Водночас третя особа вказує, що згідно з матеріалами справи, гуртожиток зареєстровано за ПрАТ “Квіти Львова” на праві власності (Реєстраційне посвідчення від 19.12.1997), реєстрація у встановленому порядку права власності на будинок за територіальною громадою не здійснювалась, тому дії Львівської міської ради щодо прийняття оскаржених ухвал не суперечили вимогам чинного законодавства.
Постановою Верховного суду від 27.09.2018 скасовано рішення Господарського суду Львівської області від 04.12.2017 про відмову у задоволенні позовних вимог та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22.05.2018 про залишення рішення суду першої інстанції без змін, справу №914/2068/17 направлено на новий розгляд Господарському суду Львівської області.
Ухвалюючи оскаржене рішення від 04.04.2019 місцевий господарський суд дійшов висновків про задоволення позовних вимог у повному обсязі.  
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що оскаржене рішення прийнято з грубим порушенням матеріального та процесуального права.
Так, апелянт вважає, що прокурор не довів поважності причин пропуску строку позовної давності щодо вимоги про визнання недійсною ухвали Львівської міської ради від 18.09.2014 №3881, адже, нездійснення своєчасного нагляду за прийнятими місцевими адміністраціями рішеннями, що є обов`язком органів прокуратури відповідно щодо Закону України «Про прокуратуру», не може свідчити про те, що прокурор не міг бути обізнаний із існуванням оскаржуваної ухвали до спливу строку позовної давності та підтверджувати доводи останнього про початок перебігу цього строку лише в 2017 році.
Скаржник покликається на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №362/44/17, відповідно до якого позовна давність застосовується до позовів про витребування майна з чужого незаконного володіння, при цьому позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.
На переконання апелянта з матеріалів справи не вбачається, що позивач довів чи надав докази того, що строк позовної давності пропущено з поважних причин. Так, суд першої інстанції в оскарженому рішенні вказав, що оскільки в прокуратури наявний обов`язок щомісячного контролю за дотриманням вимог чинного законодавства, тому ухвалу міської ради від 18.09.2014 прокуратура мала можливість опрацювати впродовж місяця – до 31.10.2014. Однак, прокурор в позовній заяві вказує, що про незаконність прийнятих рішень він дізнався лише 11.09.2017 з матеріалів, наданих Сихівською районною адміністрацією листом №3486-08 від 06.09.2017, та не пояснює чому не звернувся з позовною заявою до суду раніше - протягом 2014-2017 років. Таким чином, на переконання скаржника, суд першої інстанції, мотивуючи підставність пропуску строку позовної давності прокурором, обов`язок доказування взяв на себе.
Апелянт вказує, що суд фактично проігнорував твердження позивача щодо відсутності підстав для представництва держави прокурором в цьому випадку, прокурор не обґрунтував в позовній заяві необхідність представництва інтересів органу місцевого самоврядування, в справі відсутні будь-які відомості щодо кримінальних проваджень, які б стосувались передачі спірних земельних ділянок.
Апелянт вважає, що спір не підсудний господарським судам, оскільки оскаржені позивачем ухвали є ненормативними актами індивідуальної дії, які вичерпали свою дію їх виконанням, в цьому випадку шляхом укладення договору оренди. Оскарження актів ненормативної дії не передбачене в ст.20 ГПК України, а об`єднання кількох вимог, що повинні розглядатись в порядку різного судочинства не допускається.
Також скаржник підтримує заперечення щодо суті позовних вимог, наведені у відзиві на позов. 
Окрім того, скаржник звертає увагу на процесуальні порушення під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме немотивоване залучення третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради на стадії розгляду справи по суті.
Апелянт також вважає, що прокуратура безпідставно сплатила судовий збір в розмірі, що значно перевищує розмір судового збору, встановлений Законом України «Про судовий збір». 
У відзиві на апеляційну скаргу прокурор наголошує, що про порушення інтересів держави Львівській місцевій прокуратурі №1 стало відомо лише 11.09.2017 з матеріалів наданих Сихівською районною адміністрацією листом №34-8608 від 06.09.2017. при цьому лише після вивчення наданих документів з`ясовано наявність підстав звернення до суду, оскільки із самого тексту оскаржених ухвал неможливо встановити їх незаконність. Прокурор погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що перебіг позовної давності розпочинається з 31.10.2014, оскільки прокуратура обов`язок органів прокуратури з проведення контролю  за дотриманням законодавства носив щомісячний характер. Крім того, заява про поновлення строку позовної давності стосується тільки однієї позовної вимоги – щодо оскарження ухвали №3881 від 14.08.2014, інші позовні вимоги заявлено в межах строків позовної давності.
Щодо представництва держави в суді прокурор зазначає, що здійснення Львівською міською радою права власності, зокрема розпорядження земельною ділянкою, не у спосіб та не в межах повноважень, передбачених законом, не може вважатись вираженням волі територіальної громади. Чинним законодавством України не визначено органу, який наділений повноваженнями щодо звернення до суду з позовом про скасування рішення органу місцевого самоврядування, тому прокурор звернувся до суду з метою захисту інтересів держави і набув статусу позивача.
Також прокурор, покликаючись на правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019 у справі №910/20323/17, зазначає, що у спірних правовідносинах є наявним приватноправовий характер, такий спір повинен розглядатись в порядку господарського судочинства. 
Щодо доводів апелянта в частині належності будівлі гуртожитку апелянту прокурор звертає увагу на безпідставність покликань скаржника на норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки правовідносини з права власності на майно, що виникли до січня 2004 року і право власності відповідно до положень діючого на той час законодавства виникло з моменту передачі будинку гуртожитку за актом прийому-передачі. Апелянт не спростовує та не заперечує, що квартири у будівлі гуртожитку перебувають у приватній власності фізичних осіб. У справі №914/1070/15 Верховний суд зазначив, що власники квартир і нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. 
У поясненнях третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору зазначає, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Квітка-2» було створене 29.11.2018 з метою обслуговування будинків, що знаходяться за адресою м.Львів, вул. Карла Мікльоша, 23, 25, ІНФОРМАЦІЯ_1 і які розташовані на спірній земельній ділянці. Станом на день подання пояснення будинки здано в експлуатацію. Також третя особа повідомляє суд, що ухвалою Львівської міської ради від 11.07.2019 №5406 «Про надання ОСББ «Квітка-2» дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на вул. Карла Мікльоша, 23, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вилучено за згодою з користування ПрАТ «Квіти Львова» земельн ділянку площею 0,7862 га (кадастровий номер 4610136800:08:005:0070) на вул. Стрийській, 127, припинено дію договору оренди землі, зареєстрованого у Львівській міській раді 15.12.2017 за №С-4491 (книга записів реєстрації Договорів оренди землі С-4) та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1454088046101, номер запису про право власності: 26079682, номер запису про інше речове право 24248840); надано об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку “Квітка-2“ (код ЄДРПОУ: 42657207) дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,7862 га (кадастровий номер 4610136800:08:005:0070) на вул. Карла Мікльоша, 23, 25, 27 для обслуговування багатоквартирних житлових будинків за рахунок земель житлової та громадської забудови; зобов`язано об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Квітка-2“ забезпечити через спеціалізовану землевпорядну організацію виготовлення документацій із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та подати міській раді на затвердження. Також третя особа подала суду апеляційної інстанції ухвалу Львівської міської ради №6690 від 07.09.2020 «Про затвердження ОСББ «Квітка 2» технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж  земельної ділянки в натурі ( на місцевості) та надання земельної ділянки на вулиці Карла Мікльоша, 23, 25, 27».
Таким чином земельна ділянка, яку оскарженим рішенням зобов`язано повернути у комунальну власність територіальної громади міста Львова перебуває у фактичному користуванні ОСББ «Квітка-2» та є фактично спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку, а отже ПрАТ «Квіти Львова» не може вчинити жодних дій щодо повернення її у комунальну власність. Також договір оренди землі від 05.06.2015, укладений Львівською міською радою та ПрАТ «Квіти Львова» щодо користування земельною ділянкою загальною площею 1,9311 га, розташованою за адресою м. Львів, вул. Стрийська, 127, був припинений ще до звернення прокурора з відповідним позовом.
 Відтак третя особа підтримує вимоги апеляційної скарги відповідача-2. 
Колегія суддів апеляційної інстанції, вивчивши та дослідивши обставини спору, подані сторонами докази, зазначає, що з матеріалів справи вбачається наступне.
Згідно з п.п. 1.1, 1.6 Статуту Приватного акціонерного товариства “Квіти Львова” (у редакції від 27.04.2012), товариство засноване відповідно до Наказу №570 від 19.03.1997 Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області та Порядку перетворення у процесі приватизації державних підприємств у відкриті акціонерні товариства (затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №688 від 07.12.1992), створене шляхом перетворення ДКА “Квіти Львова” у Відкрите акціонерне товариство та є правонаступником ВАТ “Квіти Львова”.
Документи щодо створення Відкритого акціонерного товариства “Квіти Львова” у процесі приватизації (План приватизації, Акт оцінки майна чи ін.) у матеріалах справи – відсутні, що унеможливлює встановлення факту включення чи невключення відомчого будинку гуртожитку, розташованого у місті Львові, вулиця Стрийська, 195 (на даний час №127), до статутного фонду Товариства.
При цьому, слід зазначити, що відомчий житловий фонд, що створювався (під час існування УРСР) за державні кошти і перебував у повному господарському віданні державних підприємств, після приватизації цих підприємств і перетворення їх у відкриті акціонерні товариства, міг бути включеним до статутного фонду такого товариства і, відповідно, - переходив у власність товариства, або ж не включався до статутного фонду товариства і, відповідно, перебував у товариства на балансі (а не у власності). Лише у випадку включення відомчого будинку гуртожитку (який збудовано під час існування УРСР) у статутний фонд ВАТ “Квіти Львова” (створеного у процесі приватизації), у вказаного Товариства виникло б право власності на будинок.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України “Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності”, у випадку включення відомчого гуртожитку (при створенні ВАТ “Квіти Львова” у процесі приватизації державного підприємства) до статутного фонду Товариства, відсутніми були б підстави для безоплатної передачі вказаного будинку у комунальну власність міста Львова, проте, гуртожиток (що набув статусу житлового будинку 26.07.2001) передано Товариством (безоплатно) у комунальну власність.
При відсутності доказу включення будинку гуртожитку у статутний фонд Товариства “Квіти Львова”, та, відповідно, відсутності доказів виникнення у Товариства права власності на відомчий гуртожиток, 19.12.1997 Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки видано Відкритому акціонерному товариству “Квіти Львова” Реєстраційне посвідчення на будинок гуртожитку, розташований у місті Львові, вулиця Стрийська, 195, у якому зазначено: будинок гуртожитку зареєстровано на праві колективної власності; реєстрація здійснена на підставі: Рішення №535 від 05.09.1968 Пустомитівського райвиконкому, Рішення №464 від 17.11.1987 Львівського облвиконкому; Наказу №01/6/1 Облжитлокомунуправління “Про затвердження акту державної комісії”.
Зазначені у Реєстраційному посвідченні рішення в матеріалах справи відсутні. При цьому, важливо, що такі рішення (враховуючи факт їх прийняття під час існування УРСР) могли стосуватися лише будівництва гуртожитку та прийняття його в експлуатацію і жодним чином не могли підтверджувати виникнення у державного підприємства ДКА “Квіти Львова” (правового попередника Відкритого акціонерного товариства “Квіти Львова”) права власності на відомчий гуртожиток, який перебував (під час існування УРСР) виключно у державній власності.
Тобто, відсутній факт зазначення у Реєстраційному посвідченні будь-яких правовстановлюючих документів, які б підтверджували виникнення у Відкритого акціонерного товариства “Квіти Львова”, у ході приватизації чи після неї, права власності на будівлю гуртожитку.
Крім цього, факт відсутності зазначення у Реєстраційному посвідченні доказу включення будинку гуртожитку (у ході приватизації) до статутного фонду ВАТ “Квіти Львова” додатково підтверджує, що такий будинок не увійшов до статутного фонду Товариства (що унеможливлювало виникнення у Відповідача-2 права власності на будинок у процесі приватизації державного майна).
Згідно з даними Обласного комунального підприємства “Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки” (Лист №1402 від 19.03.2013), вказаному будинку гуртожитку (вул.Стрийська, 195) згодом присвоєно інший номер: №127. Докази зазначеної обставини – відсутні, проте, учасники справи не заперечили факту присвоєння будинку іншого номеру в суді першої інстанції.
Враховуючи, що документи стосовно перетворення ДКА “Квіти Львова” у Відкрите акціонерне товариство (у процесі приватизації) суду в матеріалах справи відсутні, і, відповідно, відсутні докази щодо включення будинку гуртожитку до статутного фонду ВАТ “Квіти Львова” (створеного у процесі приватизації), неможливо встановити законність підстав видачі Товариству Реєстраційного посвідчення від 19.12.1997, так як, крім цього, відсутні докази виникнення у Товариства (на законній підставі) права власності на будинок після завершення приватизації та створення Відкритого акціонерного товариства.
Водночас після створення ВАТ “Квіти Львова” будинок гуртожитку ще перебував у володінні вказаного Товариства.
Ухвалою Львівської міської ради №466 від 27.01.2000 вирішено залишити Відкритому акціонерному товариству “Квіти Львова” у постійному користуванні земельну ділянку площею 19143м2 для обслуговування будинку гуртожитку на вул. Стрийській, 195, у м.Львові, за рахунок раніше наданої земельної ділянки та зобов`язано Товариство “Квіти Львова” зареєструвати «Державний акт на право постійного користування землею у Львівському міському управлінні земельних ресурсів».
При цьому, факт видачі Відкритому акціонерному товариству “Квіти Львова” Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою і, відповідно,  факт його реєстрації – відсутні (що додатково підтверджено Довідкою від 12.07.2014 (№40/01-15/2608) Відділу Держземагенства у м.Львові).
Відповідно до норми ст.23 Земельного кодексу України (чинної на час прийняття Ухвали від 27.01.2000), у Товариства “Квіти Львова” не виникло права постійного користування землею, оскільки таке право посвідчувалось виключно Державними актами (форма яких затверджувалась Верховною Радою України).
Згідно з Наказом №215-Д від 26.07.2001 Департаменту житлового господарства Львівської міської ради, статус гуртожитку (на вул. Стрийській, 127) змінено на статус житлового будинку.
Тобто, з 26.07.2001 гуртожитку у місті Львові, на вулиці Стрийська, 127 (колишній №195), як такого, - не існує, оскільки будинок гуртожитку набув статусу житлового будинку.
При цьому, існування гуртожитку, як такого, унеможливлювало б передачу будинку у комунальну власність, так як, згідно з нормою п.2 Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій (затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №891 від 06.11.1995), передачі в комунальну власність підлягали житлові будинки відомчого житлового фонду, крім гуртожитків.
Зазначене Положення про порядок передачі житлового фонду (загальне Положення) визначало порядок передачі у комунальну власність загальнодержавного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні підприємств, у разі зміни форми власності, та передачі у комунальну власність відомчого житлового фонду в інших випадках, з дотриманням, при цьому, вимог абзацу першого п.4 ст.33 Закону України “Про підприємства в Україні” (зазначеною нормою встановлювалась обов`язковість згоди власника на передачу житлового фонду у комунальну власність, тому, при відсутності такої згоди, передача будинку  у комунальну власність була б неможливою).
Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що факт здійснення Товариством “Квіти Львова” передачі будинку (вул.Стрийська, 127) у комунальну власність міста Львова підтверджується наступним.
Факт підписання повноважними представниками ВАТ “Квіти Львова” (головою ліквідаційної комісії та головним бухгалтером Товариства) Акту приймання-передання житлового фонду у комунальну власність (житлового будинку на вул.Стрийська, 127), який складено повноважною Комісією (створеною відповідно до Розпорядження №8 від 01.08.2001 Сихівської районної адміністрації) та затверджено головою Сихівської райадміністрації 25.09.2001, а також – Виконкомом Львівської міської ради 05.10.2001 (Рішенням №479).
Склад комісії (що здійснювала приймання-передання будинку) відповідав вимогам: ст.6 Закону України “Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності”; п.5 загального Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій (затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №891 від 06.11.1995); п.7 локального Положення про порядок передачі житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, у власність територіальної громади м.Львова (затвердженого Рішенням Виконкому Львівської міської ради №519 від 01.10.1999).
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у голови ліквідаційної комісії та головного бухгалтера ВАТ “Квіти Львова” повноважень на підписання Акту приймання-передання будинку жодними доказами не підтверджено як і відсутній факт оскарження Рішення №519 від 01.10.1999 Виконкому Львівської міської ради.
Слід зазначити, що акт приймання-передання будинку складено за Типовою формою акту, встановленою: пунктом 9 вказаного загального Положення про порядок передачі житлового фонду (затвердженого Кабінетом Міністрів України) та Додатком до Положення.
Отже, згідно з нормою п.9 загального Положення (затвердженого Кабінетом Міністрів України) та нормою п.11 локального Положення (затвердженого Виконкомом Львівської міської ради), Акт приймання-передання житлового будинку на вул.Стрийській, 127, який повністю відповідає Типовій формі, складений відповідно до вимог зазначених Положень та затверджений у встановленому порядку, є документом, який підтверджує факт передання Відкритим акціонерним товариством “Квіти Львова” у комунальну власність міста Львова відповідного житлового будинку.
Зазначення в Акті приймання-передання документів, які передаються разом з житловим будинком, відповідало обов`язковим вимогам як загального (п.8), так і локального (п.10) Положень про порядок передачі житлового фонду.
Згідно з нормами ч.ч.4-6 ст.7 Закону “Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності” (який, згідно з нормами статей 1 та 2, поширювався на правовідносини щодо передачі у комунальну власність житлових об`єктів господарських товариств, створених у процесі приватизації), передача житлового будинку (разом із вбудованими приміщеннями та будівлями, призначеними для обслуговування будинку) у комунальну власність оформлялась відповідним Актом приймання-передачі (складеним за формою, встановленою Кабінетом Міністрів України), і право комунальної власності на житловий об`єкт виникало з дати підписання такого Акту.
Отже, саме нормами спеціального законодавства визначались порядок і підстави набуття територіальними громадами права комунальної власності на житлові будинки, що передавались їм (безоплатно) господарськими товариствами, створеними у процесі приватизації.
Враховуючи, що загальним (п.9) та локальним (п.11) Положеннями про порядок передачі житлового фонду встановлено обов`язковість затвердження Актів приймання-передання будинків, тому, відповідно до норм вказаних Положень та ст.7 (ч.6) Закону “Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності”, право власності територіальної громади міста Львова на житловий будинок, розташований на вул. Стрийській, 127, виникло  після: затвердження Акту приймання-передання будинку Виконкомом Львівської міської ради (Рішенням №479 від 05.10.2001) та прийняття Львівською міською радою Ухвали №163 від 12.12.2002 “Про прийняття у власність територіальної громади м.Львова відомчого житлового фонду від ВАТ “Квіти Львова”.
Тобто, приймання житлового будинку (вул.Стрийська, 127) у комунальну власність міста Львова остаточно завершено 12.12.2002, - на підставі Ухвали №163 Львівської міської ради, за якою “прийнято у власність територіальної громади м.Львова відомчий житловий будинок на вул. Стрийській, 127 від ВАТ “Квіти Львова”.
Отже, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те. що згідно з нормами спеціального законодавства, наявний беззаперечний  факт виникнення права власності на житловий будинок (на вул.Стрийській, 127) у територіальної громади міста Львова.
Відповідно, житловий будинок (на вул.Стрийській, 127) перебуває у комунальній власності міста Львова згідно з обов`язковою нормою Закону “Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності”, а будь-які майнові права Товариства “Квіти Львова” на будинок – припинились (остаточно – 12.12.2002).
Крім цього, нормою ч.2 ст.35 Закону України “Про власність” (чинного на час виникнення права комунальної власності на житловий будинок) також встановлювалось, що у комунальній власності перебуває майно, передане у власність адміністративно-територіальної одиниці іншим суб`єктом права власності.
Передання Товариством “Квіти Львова” житлового будинку (вул.Стрийська, 127) та прийняття його у комунальну власність відбулось згідно з вимогами чинного (на той час) спеціального законодавства, а саме: Закону України “Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності”; загального Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управління підприємств, установ та організацій (затвердженого Постановою №891 від 06.11.1995 Кабінету Міністрів України); локального Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управління підприємств, установ та організацій, у власність територіальної громади м.Львова (затвердженого Рішенням №519 від 01.10.1999 Виконкому Львівської міської ради).
Таким чином, право власності територіальної громади міста Львова на переданий (Товариством “Квіти Львова”) житловий будинок виникло з підстав, встановлених законом, і додаткового підтвердження такого права законодавством - не передбачалось.
Також, важливо, що відсутність факту реєстрації Львівською міською радою (у Бюро технічної інвентаризації) права комунальної власності на житловий будинок не зумовило припинення права власності територіальної громади на такий об`єкт нерухомості, який набуто (у власність) з підстав, встановлених Законом.
Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" прийнято 01.07.2004, тобто, - після виникнення у територіальної громади міста Львова права власності на будинок.
Виконкомом Львівської міської ради при затвердженні Актів приймання-передання відомчого житлового фонду Рішенням №479 від 05.10.2001, зазначено, що вказане Рішення прийнято відповідно до раніше прийнятих Рішень №169 від 06.04.2001 “Про прийняття у власність територіальної громади м.Львова відомчого житлового фонду, об`єктів інженерного забезпечення; №191 від 05.05.2000 “Про затвердження графіків передачі відомчого житлового фонду у власність територіальної громади м.Львова”.
Зазначеним Рішенням №169 від 06.04.2001 погоджено Перелік першочергових об`єктів інженерного забезпечення відомчого житлового фонду, які підлягають прийняттю у власність територіальної громади м.Львова у 2001році (згідно з Додатком №1), у який було включено також об`єкт “будівництво котельні”, розташований у місті Львові, вулиця Стрийська, 127; зобов`язано Районні адміністрації здійснити у першу чергу приймання об`єктів відомчого житлового фонду (у власність територіальної громади м.Львова), які вказані у Додатку №2 та експлуатуються від інженерних мереж і об`єктів теплопостачання, вказаних у Додатку №1.
У вказаному Переліку відомчих житлових будинків, які першочергово приймаються у власність територіальної громади м.Львова у 2001 році, наявний також будинок, що розташований на вулиці Стрийській, 127.
Отже, переданню будинку (вул.Стрийська, 127) передувала певна, визначена законодавством, процедура підготування об`єкту до прийняття у комунальну власність. Доказів порушення вимог законодавства – не надано.
Відповідно до Розпорядження №929 від 26.12.2002 Сихівської районної адміністрації (виданого на виконання Ухвали №163 Львівської міської ради), Львівське комунальне підприємство “Бондарівка” прийняло вказаний житловий будинок на утримання та обслуговування.
Згідно з Листом ЛКП “Бондарівка” (№01-19/209 від 23.03.2019), житловий будинок (вул.Стрийська, 127) перебуває на балансі вказаного комунального Підприємства.
Згідно з даними Акту приймання-передання житлового фонду у комунальну власність, у будинку (вул.Стрийська, 127) у 2001 році було 86 квартир.
Суд першої інстанції встановив факт приватизації мешканцями вказаного багатоквартирного будинку певних квартир (зокрема, - у 2007 році), що, згідно з нормами Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду”, можливе лише при умові перебування будинку у комунальній власності.
Крім цього, згідно з нормами ст.10 Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду” (та статей 1,5 Закону України “Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку”), у випадку приватизації у будинку хоча б однієї квартири виникає право спільної сумісної власності (територіальної громади та власників приватизованих квартир) на спільне майно будинку: приміщення загального користування (у тому числі – допоміжні) та технічне обладнання. Тобто, у випадку приватизації квартир, будинок вже перебуває у спільній сумісній власності.
Враховуючи те, що у 26.07.2001 будинок гуртожитку (вул.Стрийська, 127) набув статусу житлового будинку, а 12.12.2002 виникло право власності територіальної громади міста Львова на вказаний житловий будинок (у зв`язку з добровільним переданням Товариством “Квіти Львова” відомчого будинку у комунальну власність), безпідставним було прийняття Львівською міською радою ухвал №3881 від 18.09.2014 “Про надання ПрАТ “Квіти Львова” дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул.Стрийській, 127” та №4443 від 19.03.2015 “Про затвердження ПрАТ “Квіти Львова” проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул.Стрийській, 127”, якими надано Товариству “Квіти Львова” дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (орієнтовною площею 1,9311га) на вул.Стрийській, 127, - для обслуговування гуртожитку та багатоповерхового житлового будівництва за рахунок земель житлової та громадської забудови” (ухвалою №3881); затверджено вказаний проект землеустрою та надано Товариству “Квіти Львова” зазначену земельну ділянку в оренду на 10 років, для обслуговування гуртожитку та багатоповерхового житлового будівництва (ухвалою №443). 
Тобто, Львівською міською радою, при наявності права власності територіальної громади міста Львова на житловий будинок (вул.Стрийській, 127), який втратив статус гуртожитку ще 26.07.2001, передано Товариству “Квіти Львова” у строкове користування (на 10 років) земельну ділянку для обслуговування неіснуючого гуртожитку. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у Львівської міської ради не було будь-яких правових підстав для надання Товариству “Квіти Львова” в оренду земельної ділянки для обслуговування гуртожитку, оскільки матеріалами справи підтверджено, що  з 26.07.2001 будинок втратив статус гуртожитку та набув статусу житлового будинку, будинок передано Товариством “Квіти Львова” у власність території громади міста Львова, власник будинку (Львівська міська рада) передав його у грудні місяці 2002 року (через Сихівську районну адміністрацію) на обслуговування Львівському комунальному підприємству “Бондарівка”, будинок перебуває на балансі ЛКП “Бондарівка” на підставі Розпорядження №929 від 26.12.2002 Сихівської райадміністрації.
Враховуючи зазначені обставини та норму ч.1 ст.21 ЦК України, спірні Ухвали Львівської міської ради №3881 та №4443 є незаконними.
Згідно з нормою ч.1 ст.134 Земельного кодексу України (чинною на час прийняття вказаних Ухвал №3881 та №4443), земельні ділянки комунальної власності або права на них (оренда) підлягали виключно продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах).
При цьому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин норми ч.2 ст.134 ЗК (якими встановлювались винятки) оскільки, на земельній ділянці не розташовувались об`єкти нерухомості, що перебували б у власності Товариства “Квіти Львова” (докази реєстрації такого права – не надано, а житловий будинок, який втратив статус гуртожитку 26.07.2001, перебував з 12.12.2002 у власності територіальної громади міста Львова); Товариство “Квіти Львова” не здійснює (на спірній земельній ділянці) будівництво об`єктів, яке б у повному обсязі фінансувалось з державного чи місцевого бюджетів; Товариство “Квіти Львова” не здійснює будівництво спеціального та доступного житла (яке можливе лише після проведення відповідного конкурсу).
Відтак про незаконність прийнятих Львівською міською радою Ухвал №3881 та №4443, свідчить також те, що земельну ділянку надано в оренду не лише для неіснуючого обслуговування гуртожитку, а й для багатоповерхового житлового будівництва без проведення, при цьому, земельних торгів, є порушенням встановленого Законом (ст.134 ЗК України) порядку продажу права на земельну ділянку, що перебуває у комунальній власності.
Відповідно до з ч.1 ст.21 Цивільного кодексу України незаконним є акт індивідуальної дії органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси, а отже, позовні вимоги про визнання недійсними ухвал Львівської міської ради №3881 від 18.09.2014 та №4443 від 19.03.2015, які прийнято усупереч вимогам ст.134 Земельного кодексу України є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
При цьому доводи апелянта про пропущення прокурором, який в цьому випадку набув статусу позивача у справі, строку позовної давності щодо вимоги про визнання недійсною ухвали №3881 від 18.09.2014 слід відхилити за безпідставністю з огляду на те, що ухвалу №3881 прийнято 18.09.2014, згідно з Регламентом Львівської міської ради (ст.59), ухвала підлягала опублікуванню (на офіційному сайті) у 14-денний строк з моменту прийняття, тобто, до 02.10.2014 включно (докази щодо дійсної дати опублікування Ухвали – відсутні). Оскільки у прокуратури наявний обов`язок з проведення щомісячного контролю за дотриманням вимог чинного законодавства, тому, - зазначену ухвалу прокуратура мала можливість опрацювати упродовж жовтня місяця 2014 року (до 31.10.2014 включно). Отже, враховуючи заявлення позову 10.10.2017, відсутній факт пропущення прокуратурою трирічного строку позовної давності, встановленого нормою ст.257 ЦК України (ч.1 ст.261 ЦК).
Суд апеляційної інстанції відхиляє безпідставні доводи апелянта про те, що суд першої інстанції взяв на себе факт обґрунтування важливості причин пропуску позовної давності замість позивача, оскільки суд першої інстанції вірно встановив, що днем з якого слід відраховувати строк позовної давності є 31.10.2014, тобто позовна давність не є пропущеною.  
Щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору 05.06.2015 стосовно оренди земельної ділянки (площею 1,9311га), розташованої у місті Львові, вул.Стрийська, 127, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що вказана вимога є обґрунтованою та підлягає до задоволення, оскільки спірний договір укладено на підставі незаконної ухвали Львівської міської ради №4443 від 19.03.2015, відтак факт визнання судом такої ухвали недійсною зумовлює, відповідно, і недійсність зазначеного правочину (ч.3 ст.215 ЦК України), так як недійсний акт органу місцевого самоврядування не може породжувати передбачених ним юридичних наслідків.
Слід звернути увагу, що спірний договір порушує законні інтереси територіальної громади міста Львова та її право власності на належну  земельну ділянку, яку передано (Львівською міською радою) в оренду Товариству “Квіти Львова” всупереч вимогам Закону (ст.134 ЗК України).
Отже, наявні підстави для застосування також норм статей 203 (ч.1), 215 (ч.1) ЦК України, якими визначено підстави недійсності правочинів у випадку, якщо їх зміст суперечить актам цивільного законодавства та інтересам суспільства.
Суд першої інстанції вірно встановив, що сторонами спірний договір (зі строком дії до 19.03.2025) – не розірвано, докази двостороннього письмового погодження питання щодо розірвання правочину в матеріалах справи відсутні, що, згідно з нормами статей 651 (ч.1), 654 ЦК України та ст. 31 (ч.3) Закону України “Про оренду землі”, зумовило тривання його дії до даного часу. Двосторонній акт приймання-передання земельної ділянки (зазначеної у спірному договорі) щодо повернення її орендодавцю чи інший доказ вчинення Товариством “Квіти Львова” дії з повернення об`єкту оренди – відсутні. Відтак, безпідставними є доводи апелянта про те, що договір припинено шляхом розірвання до моменту звернення прокурора з позовною заявою.
Отже, враховуючи зазначене, наявні підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсним Договору оренди землі від 05.06.2015 та зобов`язання  Відповідача-2 повернути об`єкт оренди: земельну ділянку загальною площею 1,9311га, так як недійсність Договору, згідно з нормою ч.1 ст.216 ЦК України, зумовлює відсутність у Товариства “Квіти Львова” правових підстав для користування земельною ділянкою та необхідність її повернення.
Згодом Львівська міська рада прийняла ухвали, якими надано Товариству “Квіти Львова” дозвіл на поділ земельної ділянки (площею 1,9311га), розташованої на вулиці Стрийській, 127 та виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на дві земельні ділянки: площею 0,7862га та площею 1,1449га. (Ухвала №591 від 26.05.2016 “Про надання ПрАТ “Квіти Львова” дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на вул.Стрийській, 127”), а також затверджено зазначену технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 1,9311га, розташованої на вул.Стрийській, 127, на дві окремі земельні ділянки: площею 0,7862га (кадастровий номер 4610136800:08:005:0070), для багатоповерхового житлового будівництва; площею 1,1449га (кадастровий номер 4610136800:08:005:0071), для обслуговування “гуртожитку”; вилучено (за згодою) з користування Товариства “Квіти Львова” земельну ділянку площею 1,1449 га, розташовану на вул.Стрийській, 127 (згода Товариства “Квіти Львова” на вилучення викладена у нотаріально посвідченій Заяві від 11.12.2015), залишено Товариству “Квіти Львова” в оренді земельну ділянку площею 0,7862га, розташування якої визначено: вул.Стрийська, біля будинку №127, вирішено розірвати Договір оренди землі від 05.06.2015, укладений із Товариством “Квіти Львова” (ухвала №2009 від 25.05.2017 “Про затвердження ПрАТ “Квіти Львова” технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на вул. Стрийській, 127”). При цьому слід ще раз звернути увагу, що двостороння дія на розірвання такого правочину – відсутня).
Тобто, Львівською міською радою, прийнятими Ухвалами №591 та №2009, фактично, визнано відсутність у Товариства “Квіти Львова” на спірній земельній ділянці будівлі “гуртожитку”, що і зумовило необхідність вилучення частини земельної  ділянки, яка була необхідною для здійснення обслуговування житлового будинку (переданого у власність територіальної громади міста Львова) Львівським комунальним підприємством “Бондарівка”.
Заяву про вилучення частини земельної ділянки складено Товариством “Квіти Львова” 11.12.2015, тобто, - після прийняття Львівською міською радою Ухвали №4443 від 19.03.2015 (якою надано спірну земельну ділянку в оренду). При цьому, докази вчинення Відповідачами дій щодо фактичного вилучення частини спірної земельної ділянки – відсутні, зокрема, не надано доказів повернення Товариством “Квіти Львова” такої земельної ділянки та прийняття її Львівською міською радою.
Отже, факт повернення Товариством “Квіти Львова” земельної ділянки площею 1,1449га – не підтверджено.
Оскільки ухвали Львівської міської ради №591 від 26.05.2016 та №2009 від 25.05.2017 є похідними від Ухвал №3881 від 18.09.2014 та №4443 від 19.03.2015, згідно з нормою ст.21 (ч.1) ЦК України, факт недійсності Ухвал №3881 та №4443 зумовлює і недійсність Ухвал №591 та №2009, які були спрямовані на незаконне отримання та користування Товариством “Квіти Львова” земельної ділянки для “багатоповерхового житлового будівництва” (усупереч обов`язковим вимогам ч.1 ст.134 ЗК України).
Відповідно до ухвали Львівської міської ради №2009 від 25.05.2017, спірна земельна ділянка загальною площею 1,9311га (об`єкт оренди за спірним договором, укладеним на підставі ухвали №4443) поділена на дві земельні ділянки: земельну ділянку площею 1,1449га (кадастровий номер 4610136800:08:005:0071), розташовану на вулиці Стрийській, 127, та земельну ділянку площею 0,7862га (кадастровий номер 4610136800:08:005:0070), розташовану на вулиці Стрийській, біля будинку №127.
Також, важливим є факт внесення у Державний земельний кадастр недостовірних даних щодо двох земельних ділянок (Витяги з Реєстру від 03.08.2016), так як при реєстрації земельної ділянки площею 0,7862 га (кадастровий номер 4610136800:08:005:0070) зазначено невідповідний вид використання такої земельної ділянки: “для обслуговування гуртожитку та багатоквартирного житлового будівництва”, що суперечив фактичним обставинам, так як поділ спірної земельної ділянки площею 1,9311га здійснено для створення земельної ділянки площею 0,7862га, призначеної виключно “для будівництва багатоквартирного житлового будинку”; при реєстрації земельної ділянки площею 1,1449га (кадастровий номер 4610136800:08:005:0071) зазначено невідповідний вид використання такої земельної ділянки: “для обслуговування гуртожитку та багатоквартирного житлового будівництва”, що суперечив фактичним обставинам, так як поділ спірної земельної ділянки площею 1,9311га здійснено для створення земельної ділянки площею 1,1449га, призначеної виключно для обслуговування “гуртожитку”.
Отже, враховуючи обґрунтованість позовної вимоги про повернення Товариством “Квіти Львова” територіальній громаді міста Львова спірної земельної ділянки загальною площею 1,9311га, наявні підстави для зобов`язання відповідача-2 повернути зазначені (в ухвалі №2009) дві земельні ділянки, які утворені внаслідок поділу спірної ділянки.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що на даний час спірні земельні ділянки перебувають у фактичному володінні співвласників багатоквартирного будинку, розміщеного на спірній земельній ділянці, слід зазначити, що такі обставини не були предметом розгляду справи в суді першої інстанції, та не підлягають дослідженню в межах даних позовних вимог.
Також колегія суддів апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про те, що оскаржені ухвали є актами ненормативної дії органу місцевого самоврядування, які вичерпали свою дію виконанням, оскільки можливість оскарження рішень органу місцевого самоврядування, як ненормативних актів індивідуальної дії, які вичерпали свою дію їх виконанням, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 923/466/17, про що також зазначено у постанові Верховного Суду від 27 вересня 2018 року у цій справі. 
Щодо непідсудності спору судам господарської юрисдикції, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на усталену судову практику, відповідно до якої Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин можна оспорювати з погляду його законності, а вимогу про визнання такого рішення незаконним і про його скасування - розглядати за правилами цивільного та господарського судочинства, якщо внаслідок реалізації такого рішення у фізичної особи виникло цивільне право, і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У цьому разі вказану вимогу можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являти до суду для розгляду за правилами цивільного судочинства, якщо фактично метою заявлення зазначеної позовної вимоги є оскарження речового права (права власності), що виникло у фізичної особи внаслідок реалізації відповідного рішення ради.      
Місцевий господарський суд в оскарженому рішенні зазначив, що важливим є факт порушення самою Львівською міською радою права власності територіальної громади міста Львова на спірну земельну ділянку, що і зумовило заявлення позову прокуратурою (враховуючи відсутність іншого органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у даних правовідносинах).
Колегія суддів апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги в частині безпідставності представництва прокурором інтересів держави зважаючи на наступне.
Відповідно до абзацу першого частини третьої  статті 23 Закону України «Про прокуратуру»  прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу (аналогічні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18). 
Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначає неналежне здійснення компетентним органом захисту інтересів, прокурор повинен довести, а суд перевірити дотримання процедури, передбаченої абзацами третім і четвертим частини четвертої  статті 23 Закону України «Про прокуратуру» (попереднє повідомлення компетентного органу про намір звернутись до суду). В такому випадку прокурор набуває процесуального статусу сторони.
Якщо ж підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу (аналогічні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц). В такому випадку прокурор набуває статусу позивача.
Звертаючись до суду із позовною заявою прокурор обґрунтовував наявність підстав для представництва інтересів держави тим, що відсутній орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах, спір, що виник порушує інтереси територіальної громади м.Львова як законного власника вказаної земельної ділянки, а відсутність належного владного контролю на вказаному напрямі створює сприятливі умови для незаконного використання земель. Такі доводи прокурора знайшли своє підтвердження за результатами розгляду справи.
Щодо доводів апелянта про те, що суд безпідставно залучив до участі в справі Сихівську районну адміністрацію Львівською міської ради як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, слід зазначити, що саме представником відповідача-2 було в судовому засіданні з розгляду справи по суті зазначено про факт перебування житлового будинку – колишнього гуртожитку, розташованого в місті Львові на вул. Стрийська, 127, на балансі та обслуговуванні Сихівської районної адміністрації, що зумовило необхідність залучення третьої особи до участі у справі. Відповідно до ст.50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на до закінчення підготовчого засідання у справі, однак, допущене судом процесуальне порушення не мало наслідком неправильного вирішення спору та не може вважатись достатньою чи самостійною підставою для скасування законного судового рішення.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що подана апелянтом постанова від 18.10.2020 Галицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області про закриття кримінального провадження, може свідчити про відсутність в діях  відповідачів ознак кримінального правопорушення, однак не є доказом відсутності порушення відповідачами в господарській справі норм цивільного чи господарського законодавства. 
Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку,  що доводи апеляційної скарги щодо суті спору та недотримання норм процесуального права не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи. 
Водночас, щодо розподілу судового збору, здійсненого судом першої інстанції в оскарженому рішенні слід зазначити наступне.
В позовній заяві заявлено шість немайнових вимог. Відповідно до  ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру становить один      розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, ставка судового збору за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.
Станом на дату подання позовної заяви один   розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 1600 рік (відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік»).
Відтак, за подання позовної заяви до Господарського суду Львівської області у цій справі підлягав до сплати судовий збір в розмірі 9600,00 грн.
За подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Львівської області від 04.04.2019 у цій справі підлягав до сплати судовий збір в розмірі 14     400,00 грн.
За подання касаційної скарги на рішення Господарського суду Львівської області від 04.04.2019 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22.05.2018 у цій справі підлягав до сплати судовий збір в розмірі 19     200,00 грн. (наведене підтверджується також ухвалою Верховного Суду від 23.07.2018 у цій справі про залишення касаційної скарги без руху).
Відтак загальна сума судового збору, що підлягала до сплати прокурором, складає 43     200,00 грн.
Натомість, як вбачається з матеріалів справи, витрати прокуратури на судовий збір скали 410101,05 грн. і саме таку суму було покладено судом першої інстанції на відповідачів оскарженим рішенням. Враховуючи наведене колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта щодо невірного розподілу судових витрат. 
Відповідно до вимог ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір в розмірі 43     200,00 грн., який підлягав до сплати за подання процесуальних заяв до господарського суду у цій справі, слід покласти на відповідачів, в судовий збір сплачений скаржником за подання апеляційної скарги  - покласти на скаржника.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 277, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:

           1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Квіти Львова” №25/04-19 від 25.04.2019 (вх. №01-05/1756/19 від 10.05.2019) -  задоволити частково.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 04.04.2020 у справі №914/2068/17 змінити, виклавши абзац 5 та 6 резолютивної частини в наступній редакції:

« 5. Стягнути з Львівської міської ради (79006, м.Львів, пл.Ринок, 1; ідент.код 04055896) на користь Прокуратури Львівської області (79005, м. Львів, пр. Шевченка, 17/19; ідент.код  02910031) витрати на судовий збір у сумі 21     600, 00 грн. (двадцять шість тисяч гривень).
6. Стягнути з Пиватного акціонерного товариства “Квіти Львова” (79011, м.Львів, вул.Вітовського, 18; ідент.код 23967029) на користь Прокуратури Львівської області (79005, м. Львів, пр. Шевченка, 17/19; ідент.код  02910031) витрати на судовий збір у сумі 21     600, 00 грн. (двадцять шість тисяч гривень).», 

в решті рішення Господарського суду Львівської області від 04.04.2020 у справі №914/2068/17  залишити без змін.
3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги – покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

          Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 14.12.2020.

Головуючий суддя                                                  Желік М.Б. 
                   
                       суддя                                                  Галушко Н.А.

                                        суддя                                                            Орищин Г.В.