Справа № 303/7700/16-ц

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       12 листопада 2020 року м. Ужгород
       
       Закарпатський апеляційний суд у складі:
       головуючого судді: Джуги С.Д.,
суддів: Фазикош Г.В., Бисаги Т.Ю. 
з участю секретаря: Купар Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 лютого 2017 року у складі судді Носова В.В. у справі за позовом  ОСОБА_2  до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-
в с т а н о в и в:
У грудні 2016 року ОСОБА_2  звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення боргу за договором позики у розмірі 134093,40 грн., з яких: 83192,78 грн. – основний борг, 36049,00 грн. – заборгованість за прострочку виконання зобов`язань, 11979,76 грн. – інфляційні збитки, 2871,86 грн. – три проценти річних.
Позовні вимоги ОСОБА_2 мотивує тим, що 20 квітня 2015 року він надав відповідачу грошову позику у розмірі 3000,00 Євро. У встановлений договором позики строк, а саме 20.10.2015 року, відповідач ОСОБА_1 борг не повернув, у зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 134093,40 гривень та задовольнити заявлений позов.
Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 28 лютого 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 20.04.2015 року в розмірі 98044,40 гривень, з яких: 83192,78 грн. (вісімдесят три тисячі сто дев`яносто дві гривні 78 копійок) основного боргу; 11979,76 гривень – інфляційні збитки, 2871,86 гривень – три проценти річних. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 1340,94 грн. (одна тисяча триста сорок гривень 94 копійок) гривень.
       Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 03.03.2020 року заяву  ОСОБА_1  про перегляд заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду від 28 лютого 2017 року залишено без задоволення. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав на вказане рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити у даній справі нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, вказує на те, що його не було повідомлено про розгляд справи; суд не врахував, що на обґрунтування заявлених вимог позивач подав лише ксерокопію договору позики грошей, з якого не вбачається, що за ним передавалися грошові кошти, а тому суд помилково дійшов висновків, що між позивачем та відповідачем виникали правовідносини з договору позики;
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, пояснення представника позивача ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи частково заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що письмово укладений договір позики, підтверджує не лише факт укладення між сторонами даного договору, але й факту отримання відповідачем вказаної грошової суми в договорі, відповідач зобов`язання за укладеним договором не виконав, а тому порушене право позивача підлягає захисту. 
З такими висновками суду першої інстанції, погоджується і апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.
Матеріалами справи встановлено, що 20.04.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, згідно умов якого відповідач ОСОБА_1 отримав від позивача ОСОБА_2 у позику грошові кошти в сумі 3000 євро, які відповідач зобов`язався повернути до 20.10 2015 року. У разі несплати до вказаного строку всієї суми 3000 євро, відповідач зобов`язався виплачувати йому кожен місяць 100 євро до вказаної суми 3000 євро (а.с.5).
Однак, відповідач не виконав зобов`язання за укладеним договором і не повернув позивачу отримані грошові кошти.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після його укладення всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або відповідної кількості речей того ж роду й такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до вимог ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Виходячи з положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у зв`язку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов`язань.
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно ст. 625 ЦК України.    
В даному випадку позивачем надано письмово укладений договір позики, що є підтвердженням як факту укладення між сторонами договору позики, так і факту отримання ОСОБА_1 грошових коштів за договором.
Судом апеляційної інстанції оглянуто та досліджено наданий представником позивача оригінал даного договору позики, який відповідає копії договору, що міститься в матеріалах справи. (а.с.5).
Будь-які докази про повернення грошових коштів  за укладеним договором позики в матеріалах справи відсутні.
Оскілки відповідачем не виконані зобов`язання за договором, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики, інфляційних втрат та 3 % річних. 
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.1,ч.2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідачем, відповідно до вказаних вимог процесуального закону, не подано належних, допустимих та достовірних доказів, які б спростовували правомірність укладеного договору.
Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом не дійсним. 
Таким чином укладений між сторонами договір позики є чинний та дійсний, а доводи апелянта, що між позивачем та відповідачем не виникали правовідносини з договору позики є безпідставними і не заслуговують на увагу.
Не заслуговують на увагу також доводи апелянта, що його не було повідомлено про розгляд справи, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідачу неодноразово судом надсилалися повістки за адресою його проживання, яка вказана ним в договорі позики, зазначена в його паспорті громадянина України, а також, яку він вказує в заяві про перегляд заочного рішення і в апеляційній скарзі:  АДРЕСА_1 . Окрім того, в матеріалах справи міститься заявка ОСОБА_1 на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою SMS- повідомлення на його мобільний телефон і йому за допомогою системи документообігу D-3 надсилались відповідні SMS- повідомлення (а.с.14, 79).
З врахуванням наведеного рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. 
За таких обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
постановив :

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 лютого 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. 

Повний текст судового рішення складено 19 листопада 2020 року.

       Головуючий: 

Судді: