РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 року
м. Рівне

Справа № 570/4872/19
Провадження № 22-ц/4815/1321/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого Ковальчук Н. М.        
суддів: Хилевича С. В., Гордійчук С. О., 

учасники справи:
позивач – Приватне акціонерне товариство «Рівневтормет», 
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Рівневтормет» на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 09 вересня 2020 року у складі судді Гнатущенко Ю. В., ухвалене в м. Рівне, повний текст рішення складено 14 вересня 2020 року, 

в с т а н о в и в :

Приватне акціонерне товариство «Рівневтормет» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що між ним та відповідачем 21.03.2018 року укладено договір оренди №13, предметом якого є оренда території позивача загальною площею 500 кв.м. Територія була передана в оренду відповідно до Акту приймання-передачі від 21.03.2018 р., а згідно додаткової угоди №1 від 06.04.2018 р. площа оренди збільшена до 650 кв.м. і передана відповідачу згідно Акту приймання-передачі від 06.04.2018 р. Згідно додаткової угоди №2/11 від 01.03.2019 р. внесено зміни до Договору оренди №13 від 21.03.2018 р. і ще додатково виділено відповідачу 200 кв.м. орендної площі. Загальна площа, яку орендував відповідач, становила 850 кв.м. Термін дії договору був встановлений до 31.12.2018 року та продовжений до 13.10.2019 року з огляду на відсутність будь-яких заяв сторін про його розірвання. Договір оренди розірваний 01.08.2019 року за заявою ОСОБА_1 .. 25.07.2019 р. позивач як орендодавець по договору направив лист відповідачу як орендарю про погашення боргу за оренду в сумі 4538,23 грн. про сплату комунальних послуг за липень місяць, про звільнення території оренди від свого майна та про проведення прибирання території оренди від сміття. На день розірвання договору оренди №13 від 21.03.2018 року, не підписавши акту приймання-передачі та не звільнивши територію від будівельного сміття, чим погіршив стан орендованого майна, повернув об`єкт оренди у неналежному стані. Позивач 19.08.2019 р. надіслав відповідачу претензію про сплату орендної плати, підписання акту приймання-передачі, про вивезення з території оренди будівельного сміття, яка залишена відповідачем без відповіді. З урахуванням збільшених позовних вимог просило суд стягнути 46902,48 грн., з яких орендна плата в сумі 42500 грн., збитки – навантаження вручну будівельного сміття в сумі 2131,20 грн., вивезення сміття в сумі 2070,24 грн., прибирання території в сумі 201,04 грн..

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 09 вересня 2020 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване відсутністю належних і достовірних доказів на підтвердження порушення відповідачем законних прав та охоронюваних законом інтересів відповідача.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, без застосування норм, які в даних правовідносинах підлягали до застосування, Публічне акціонерне товариство «Рівневтормет» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що до матеріалів справи відповідачем ОСОБА_1 не надано жодного належного достовірного письмового доказу на підтвердження того, що він при підписанні договору оренди та додаткових угод, а також актів приймання-передачі земельних ділянок висловлював зауваження щодо забруднення цих земельних ділянок сміттям ПрАТ «Рівневтормет»; не надано доказів того, що ще з моменту передачі йому в оренду земельних ділянок звертався до операторів ПрАТ «Рівневтормет» із заявами про звільнення або очищення земельних ділянок від сміття, або з претензіями щодо засмічення, або очищення земельних ділянок за власний кошт; не надано доказів, що він прибрав орендовану територію з підтвердженням витрат на найм вантажного транспорту для вивезення сміття. Стверджує, що поясненнями свідків, які суд вважав достатніми, не може слугувати належним доказом у справі, оскільки вони є зацікавленими особами, які пов`язані з позивачем трудовими та господарськими відносинами. Вважає неправомірною позицію суду першої інстанції щодо висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи та зазначає, що висновком експерта беззаперечно встановлений той факт, що земельна ділянка, яка орендована відповідачем і яка належить орендодавцю, після припинення договору оренди не звільнена від будівельних відходів, які утворилися в результаті господарської діяльності відповідача, а також цей висновок містить відомості про те, що будівельні відходи, які розміщені на території площею 500 квадратних метрів у АДРЕСА_1 відносяться до класифікаційного угруповання під кодом «26 - відходи виробництва продукції з нерудних матеріалів виробництва з виготовлення бетонних виробів», однак суд не дав належної оцінки цьому доказу, натомість прийнявши до уваги позицію відповідача, яка взагалі не підтверджена ніякими доказами, чим порушив принцип змагальності сторін. Також вважає необґрунтованою відмову в позові у частині стягнення орендної плати через відсутність факту повернення земельної ділянки від орендаря орендодавцю після розірвання договору оренди. Вказує, що матеріалами справи доведено факт того, що відповідачем як орендарем земельна ділянка після припинення договору оренди звільнена не була, належним чином у стані, в якому вона була одержана орендодавцю, не повернута, а тому наявні всі підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 орендної плати в сумі 42 500 грн з розрахунку по 8500 грн з серпня по грудень 2019 року включно, тобто за 5 місяців. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 21 березня 2018 року між сторонами було укладено договір оренди №13, за умовами якого позивачем ПрАТ «Рівневтормет» як орендодавцем передано відповідачу ОСОБА_1 як орендарю у строкове платне користування територію загальною площею 500 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Додатковою угодою №1 до договору оренди №13 від 21.03.2018 р. виділено ще 150 кв.м орендної площі.

09 липня 2019 року відповідач подав позивачу заяву про завершення договору оренди до 01 серпня 2019 року, з чим орендодавець погодився.

Відповідно до п.5.4 вказаного договору оренди, орендар повинен підписати Акт приймання-передачі наданих послуг в день припинення дії договору чи закінчення строку його дії. Якщо акт не буде підписано у встановлений строк, орендодавець нараховуватиме до сплати суму останнього дня місяця в якому надавались комунальні послуги.

31 липня 2019 року відповідач ОСОБА_1 прибрав орендовану територію та звільнив її, а також сплатив позивачу 7 171,04 грн згідно з договором, про що свідчить картка рахунку 361, сформована ПрАТ «Рівневтормет» 31.07.2019 року з відміткою головного бухгалтера товариства «розрахувався повністю». Такі обставини спростовують покликання апелянта на те, що відповідач не розрахувався з ним за оренду в повному обсязі та у нього існує заборгованість з орендної плати.

Стаття 509 ЦК України визначає зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
   
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Разом з тим, таке неналежне виконання має бути підтверджене належними і достовірними доказами.

Відповідно до ч. 1, п.3 ч. 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями свідків.

Показання свідка – це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини (ч. 1 ст. 90 ЦПК України).

Судом першої інстанції в судовому засіданні були допитані свідки, які показали, що територія, яку орендував відповідач, залишена ним у кращому стані, ніж ту, яку він брав в оренду, оскільки, щоб на ній працювати відповідач змушений був здійснити її прибирання.

Такі показання свідків не спростовані в установленому законом порядку стороною позивача ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі.

Так само не надано доказів у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України на підтвердження заявлених вимог про відшкодування вартості з вивезення сміття та прибирання території, яку орендував відповідач, котрий, на думку позивача, і залишив на ній будівельне сміття, переліку робіт, які з цього приводу здійснені позивачем та розміру вартості цих робіт (послуг), у зв`язку з чим апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги.

Покликання ПрАТ «Рівневтормет» на висновки будівельно-технічної експертизи не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог. Так, Висновок будівельно-технічної експертизи від 11.03.2020 року містить дані про те, що будівельні відходи, які розміщені на території площею 500 квадратних метрів у АДРЕСА_1 , відносяться до класифікаційного угруповання під кодом «26 - відходи виробництва продукції з нерудних матеріалів виробництва з виготовлення бетонних виробів», однак він не є підтвердженням, що ці будівельні відходи утворилися в результаті господарської діяльності відповідача, залишені ним, неприбрані ним і взагалі пов`язані з відповідачем. 

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.1-3 ст. 89 ЦПК України).

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції  були правильно, всебічно і повно встановлені  обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Рівневтормет» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 09 вересня 2020 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2020 року.

Головуючий                                                Ковальчук Н. М.

Судді:                                                        Хилевич С. В.

                                                               Гордійчук С. О.