+
Постанова                                                        
Іменем України
 
25 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 724/1391/16-ц
провадження № 61-20170св19
 
головуючого - Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач),
суддів: Жданової В.С., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічними позовами) - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,
відповідачі (позивачі за зустрічними позовами):  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 квітня 2019 року в складі судді Гураль Л.Л. і постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 вересня 2019 року в складі колегії судді: Половінкіна Н. Ю., Височанської Н.К., Кулянди М. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк»), перейменоване в Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення з них 30 293,23 доларів США.
Позов мотивований тим, що між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 06 листопада 2007 року укладений кредитний договір № CVHMGA0000000124, згідно з яким позивач зобов`язався надати відповідачу кредит в сумі 31 100,00 доларів США на строк до 06 листопада 2027 року, а відповідач зобов`язався повернути суму кредиту та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.
Позивач виконав своє зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредит в сумі 31 100,00 доларів США, однак відповідач неналежним чином виконував умови договору, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у визначені договором строки.
За розрахунком позивача станом на 02 вересня 2016 року у відповідача наявна заборгованість в розмірі 47 799,11 доларів США, яка складається з: 30 293,23 доларів США - заборгованість за кредитом (тіло), 6 639,87 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1233,48 доларів США - заборгованість за комісією, 9 632,53 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання.
Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором із                     ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладені відповідні договори поруки.
Відповідно до пункту 5 договорів поруки, позивачем направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за кредитним договором.
У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до                                     ПАТ КБ «Приватбанк»за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 про визнання припиненим договору поруки між ВАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_3 від 06 листопада 2007 року                                                  № CVHMGA0000000124.
У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до                                ПАТ КБ «Приватбанк» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 про визнання припиненим договору поруки між ВАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_2 від 06 листопада 2007 року                                                 № CVHMGA0000000124/1.
Зазначені зустрічні позови мотивовані тим, що відповідно до умов договору поруки предметом договору поруки є забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед банком за кредитним договором від 06 листопада 2007 року, згідно з яким кредитор надав боржнику кредит в сумі 25 000,00 доларів США, а боржник повинен виконати зобов`язання з: повернення кредиту, наданого у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в сумі 31 100,00 у строк з 06 листопада 2007 року по 06 листопада 2027 року включно; сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % річних у період сплати з 1 по 5 число кожного місяця.
У листопаді 2016 року відповідачам стало відомо від ОСОБА_1 , що між ним і банком укладені додаткові угоди до кредитного договору від 30 травня 2011 року, від 28 березня 2013 року, від 25 листопада 2014 року. Згідно з даними угодами оплата по відсотковій ставці за користування кредитом встановлювалась у розмірі 13,08 % річних, з 28 березня 2013 року в розмірі 13,084 % річних. Отже, до кредитного договору неодноразово вносились зміни в частині відсоткової ставки, однак поручителі не були повідомлені про ці зміни, з ними дані зміни не погоджувались, як того вимагає Договір поруки та чинне законодавство. Враховуючи вищенаведені обставини відповідачі просять суд, відповідно до частини першої статті 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визнати припиненими договори поруки від 06 листопада 2007 року.
У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до                                       ПАТ КБ «Приватбанк» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору кредиту, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 від 06 листопада   2007 року № CVHMGA0000000124.
Зазначений зустрічний позов мотивований тим, що банк допустив такі порушення вимог законодавства:
Банк не надав позичальнику перед укладенням кредитного договору інформації про здійснення свідомого вибору. Банк не вправі встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача) або за дії, які споживач здійснює на користь банку, прийняття платежу, тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього тощо). Також відсутній графік платежів та інформація про сукупну вартість кредиту, що призвела до введення позичальника в оману з приводу кредитної послуги.
Банк не надав позичальнику застережень щодо можливих та (або) очікуваних змін курсу національної валюти по відношенню до валюти основного договору. Позичальник не міг передбачити таких змін курсу національної валюти, оскільки він не є фахівцем в галузі фінансів.
У кредитному договору наявні умови, які є несправедливими в розумінні частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». До таких умов належать такі пункти договору: 2.3.1; 2.3.3; 2.3.8; 2.3.9; 3.10; 7.1; 7.5. 
Розрахунок за кредитом проводиться із суми 32 462,46 доларів США, тоді як надано кредитні кошти в сумі 25 000,00 доларів США. При цьому платіжних документів, які б підтверджували одержання позивальником зазначеної грошової суми банк не надав.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 квітня 2019 року позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь                                           АТ КБ«Приватбанк» за договором кредиту між ВАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 від 06 листопада 2007 року № CVHMGA0000000124 заборгованість за кредитом в сумі 26 025,19 доларів США. Зустрічний позов ОСОБА_3 до АТ КБ «ПриватБанк» про припинення договору поруки задоволено, визнано припиненою поруку ОСОБА_3 за договором поруки між ним і ВАТ КБ «Приватбанк» від 06 листопада 2007 року                                                               № CVHMGA0000000124. Зустрічний позов ОСОБА_2 до АТ КБ«ПриватБанк» про припинення договору поруки задоволено, визнано припиненою поруку ОСОБА_2 за договором поруки між ВАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_2 від 06 листопада                  2007 року № CVHMGA0000000124/1. У зустрічному позові ОСОБА_1 до                   АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів є доведеним в частині позовних вимог на суму 26 025,19 доларів США. Є доведеним надання              АТ КБ «Приватбанк» кредиту ОСОБА_1 .
Виписки з особового рахунку ОСОБА_1 є належними доказами заборгованості. Крім того, позовні вимоги підтверджуються вчиненням                           ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 додаткової угоди від 30 травня 2011 року, додаткової угоди від 28 березня 2013 року № 2, додаткової угоди від 25 листопада 2014 року №3, якими визначено розмір кредиту, висновком судово-економічної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від               07 вересня 2018 року № 4609.
Зустрічні позови ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до АТ КБ «Приватбанк» про припинення договорів поруки задоволені, оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 додатковою угодою від 30 травня 2011 року, додатковою угодою від 28 березня 2013 року № 2, додатковою угодою від 25 листопада 2014 року № 3 внесено зміни до договору між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 кредиту від 06 листопада 2007 року № CVHMGA0000000124, якими збільшено розмір кредиту, процентної ставки, якими збільшено обсяг відповідальності, без згоди поручителів. 
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання договору недійсним відмовлено, оскільки позивачем не доведено ненадання АТ КБ «Приватбанк» перед вчиненням договору ОСОБА_1 інформації про сукупну вартість кредиту, графіку платежів, введення в оману з приводу кредитної послуги, несправедливість пунктів 2.3.1, 2.3.3, 2.3.8, 2.3.9, 3.10, 7.5 договору кредиту між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 від 06 листопада 2007 року № CVHMGA0000000124.
ОСОБА_1 перед укладенням договору був обізнаний про умови кредитування, вартість кредиту. Будь-яких застережень до договору ОСОБА_1 не зазначав, із заявами про надання додаткової інформації або роз`яснення положень договору до АТ КБ «Приватбанк» не звертався, договір виконав частково.
Наявні підстави для визнання недійсним договору між ПАТ КБ «Приватбанк» і               ОСОБА_1 кредиту від 06 листопада 2007 року № CVHMGA0000000124 в частині пункту 7.1 договору щодо сплати винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,0 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розміру 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з пунктом 6.2 договору. Проте ОСОБА_1 пропустив позовну давність за цією вимогою, тому у задоволенні цього зустрічного позову відмовлено. ОСОБА_1 був обізнаний із змістом договору кредиту, який оспорює, з моменту його вчинення, а тому перебіг трирічної позовної давності за вимогою про визнання правочину недійсним почався з 06 листопада 2007 року.
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 18 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 квітня 2019 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» грошових коштів в сумі 26 025,19 доларів США змінено, стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» за договором кредиту між ВАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 від 06 листопада 2007 року                                             № CVHMGA0000000124 заборгованість за кредитом у сумі 23 941,08 долар США, у решті залишено без змін. Вирішено питання про судові витрати.
Постанова мотивована тим, що, укладаючи спірний договір про надання кредиту в іноземній валюті, сторони взяли на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Тобто ОСОБА_1 під час укладення банком і ОСОБА_1 договору кредиту від 06 листопада 2007 року                       № CVHMGA0000000124 розумів природу кредитного договору та усвідомлював відповідальність про настання валютних ризиків.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів щодо висновку суду першої інстанції про недоведеність несправедливості пунктів 2.3.1, 2.3.3, 2.3.8, 2.3.9, 3.10, 7.5 договору.
Банком заявлено про застосування позовної давності до зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання договору недійсним, тому суд першої інстанції правомірно відмовив у його задоволенні з мотивів спливу позовної давності.
ОСОБА_1 був обізнаний щодо змісту кредитного договору з моменту вчинення. Тому перебіг трирічної позовної давності за вимогою ОСОБА_1 про визнання договору кредиту від 06 листопада 2007 року № CVHMGA0000000124 недійсним почався 06 листопада 2007 року. Додаткова угода між банком і ОСОБА_1 від  25 листопада 2014 року № 3 до договору кредиту від 06 листопада 2007 року                  № CVHMGA0000000124 не може бути підставою для переривання позовної давності за вимогою про визнання недійсним договору.
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на збільшення розміру кредиту, процентної ставки, страхових платежів, заборгованості за договором кредиту від 06 листопада 2007 року № CVHMGA0000000124 спростовується матеріалами справи, зокрема, змістом зазначеного договору та додаткових угод до нього. 
Судом встановлено невиконання ОСОБА_1 умов договору кредиту від                        06 листопада 2007 року № CVHMGA0000000124.
Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання. З матеріалів справи вбачається направлення банком ОСОБА_1 вимоги про виконання зобов`язання 02 вересня 2016 року.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредиту від 06 листопада 2007 року № CVHMGA0000000124 не виконано зобов`язання з повернення кредиту в сумі 30 293,23 долари США.
Разом з тим, з розрахунку заборгованості за договором між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 кредиту від                         06 листопада 2007 року № CVHMGA0000000124 вбачається направлення банком на погашення кредиту грошових коштів в сумі 6 356,43 доларів США.
Отже, ОСОБА_1 не виконано зобов`язання з сплати кредиту в сумі 23 941,08 долару США (30 297,51 доларів США - 6 356,43 доларів США).
Висновки суду першої інстанції про визначення розміру заборгованості за договором між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 кредиту від 06 листопада 2007 року № CVHMGA0000000124 за кредитом в сумі 26 025,19 доларів США на підставі висновків судово-економічної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 07 вересня 2018 року № 4609 ґрунтуються на припущеннях.
За змістом судово-економічної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 07 вересня 2018 року № 4609 не зроблено висновку про розмір заборгованості за договором кредиту від 06 листопада 2007 року                                            № CVHMGA0000000124, в тому числі за кредитом.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
06 листопада 2019 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_4 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 квітня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 вересня 2019 року, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині первісного позову АТ КБ «ПриватБанк» та зустрічного позову ОСОБА_1 і направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 13 грудня 2019 року відкрите касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .
Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року справу призначено до розгляду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, в частині стягнення із скаржника заборгованості, визначив розмір заборгованості на основі недопустимих доказів і припущень, пославшись на розрахунок заборгованості позивача. 
ОСОБА_1 отримав у кредит 25 000,00 доларів США, інших коштів від банку позикодавець не отримував. 
Починаючи з 05 листопада 2008 року банк в односторонньому порядку збільшив розмір відсотків за користування кредитом з 11,04 % річних до 13,08 %. 
25 травня 2011 року відбулося збільшення тіла кредиту з 24 001,29 доларів США (станом на 17 травня 2011 року) до 32 462,46 доларів США, тобто на 8 461,15 доларів США. ОСОБА_1 готівкових коштів на зазначену додаткову суму не отримував. 
Додаткова угода до кредитного договору від 30 травня 2011 року містить умови щодо зменшення суми пені на 3 667,38 доларів США, хоча згідно з розрахунком вона зменшена не була, а також внесено зміни до суми, яку може надати банк на сплату страхових платежів. 
У висновку експерта підтверджено, що заборгованість за пенею відповідно до розрахунку банку заборгованості за кредитом зменшена не була. 
Отже, починаючи з 25 травня 2011 року всі нарахування проводилися із суми                      32 462 доларів США, внаслідок чого всі нарахування збільшилися на 30 %. 
28 березня 2013 року банком і позичальником підписано додаткову угоду № 2, згідно з якою пункт 7.1 викладено у новій редакції, а саме, що банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з                             06 листопада 2007 року по 06 листопада 2027 року у вигляді поновлювальної кредитної лінії у розмірі 30 297,51 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 11 397,51 США на сплату страхових платежів, зі сплатою 13,084 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди на надання фінансового інструменту у розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з пунктом 3.10 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з пунктом 6.2 даного договору. 
Отже, лише у цій додатковій угоді змінено розмір кредиту з 25 000,00 доларів США на 30 297,51 доларів США. При цьому вказано, що кредит видається через касу банку. Проте додаткових коштів позичальник не отримував у банка через його касу. 
У розрахунку банка вказуються різні суми як залишок за тілом кредиту. 
ОСОБА_1 сплатив на погашення кредиту 43 483,21 доларів США. За сім років, хоча одержав у кредит 25 000,00 доларів, і за рішенням суду має заплатити ще                   23 941,08 доларів США. 
У висновку експерта від 07 вересня 2018 року № 4609 зазначено про збільшення банком заборгованості за кредитом на 11 299,38 доларів США, що не передбачено умовами додаткових угод до кредитного договору. Експертом зроблено висновок про невідповідність розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, умовам договору та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту. 
Експертом встановлено незаконне нарахування пені та збільшення тіла кредиту. 
Розрахунок заборгованості за кредитом, наданий банком, на який послався суд, не узгоджується з випискою про погашення кредиту за період з 24 лютого 2008 року по 12 грудня 2014 року, а також квитанціями про сплату кредиту. 
Суди, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , послалися на пропуск останнім позовної давності. 
Позичальник вважає, що не пропустив позовну давність, оскільки до кредитного договору укладалися додаткові угоди, що змінювало кредитний договір в цілому, зокрема, 25 листопада 2014 року. 
ОСОБА_1 вважає висновки суду про недоведеність ним факту введення його банком в оману такими, що не відповідають матеріалам справи, оскільки у висновку експерта з питань 3 і 8 передбачено, що банком проводилися неправомірні нарахування та списання кредитних коштів. 
Суд залишив поза увагою несправедливі умови договору щодо сплати додаткових комісій. Така умова є нікчемною, як зазначено у постанові Верховного Суду від                        27 грудня 2018 року № 695/3474/17. 
В оскаржуваній постанові апеляційного суд неправильно зазначена назва суду. 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з пунктом 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Частиною першою статті 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги. 
Фактичні обставини, встановлені судом 
06 листопада 2007 року між банком і ОСОБА_1 укладений кредитний договір № CVHMGA0000000124, відповідно до пункту 7.1. якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит на строк з 06 листопада 2007 року по 06 листопада 2027 року включно у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 25 000,00 доларів США на споживчі цілі, а також у сумі 6 100,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 даного договору із сплатою 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно із пунктом 3.10. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, відповідно до пункту 6.2. договору.
Сплата кредиту мала відбуватися у період з 01 по 05 число кожного місяця. Щомісяця у зазначений період позичальник повинен був надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 311,34 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, відсоткам, винагороди, комісії.
У пункті 7.2. договору сторони передбачили, що для виконання цього договору банк відкриває позичальнику рахунок № НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам.
Згідно із пунктом 7.5. договору при достроковому (як повному, так і частковому) погашенні кредиту позичальник додатково сплачує банку за користування кредитом 2,00 % від суми кредиту, що погашається достроково.
Відповідно до пункту 2.1.3. договору позичальник звертається до банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів згідно з договорами страхування, укладеними відповідно до пункту 2.2.7. даного договору, і доручає банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно з договорами страхування. Банк за наявності вільних коштів здійснює перерахування кредитних коштів, у випадку не пред`явлення позичальником документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел, до дат їхньої сплати, передбачених договорами страхування. Перерахування коштів на сплату чергових страхових платежів здійснюється в національній валюті України. Якщо кредит надається в іноземній валюті, то позичальник доручає банку:
- одержати з каси банку суму іноземної валюти готівкою, необхідну для сплати чергового страхового платежу на підставі договору страхування, укладеного згідно з пунктом 2.2.7 даного договору;
- здійснити продаж у касі банку готівкової іноземної валюти за курсом купівлі банку даної іноземної валюти встановленому на день виконання даного доручення;
- отримані від продажу іноземної валюти кошти зарахувати від імені позичальника на сплату чергового страхового платежу. Даний пункт договору виконується лише у випадку укладення договору іпотеки згідно з пунктом 1.3 даного договору або пред`явлення банком вимог, пов`язаних з особистим страхуванням Позичальника.
Згідно з пунктом 2.2. договору позичальник зобов`язався:
2.2.1.використати кредит на цілі, зазначені в пункті 7.l.даного договору.
2.2.2. сплатити відсотки відповідно до договору. Повну сплату відсотків за кредитом здійснити не пізніш фактичного повного погашення кредиту, сплатити банку винагороду згідно з пунктами 6.2 даного договору.
2.2.7. Позичальник надає банку належним чином оформлені згідно з пунктом 7.3 договору, іпотеки, поруки та ін. для забезпечення виконання зобов`язань за даним договором, Договір страхування заставного майна (на вимогу банку у випадку укладення договору іпотеки згідно з пунктом 7.3 цього договору), договір страхування наземного транспорту договір особистого страхування позичальника (на вимогу банку).
Позичальник зобов`язується погасити суму кредиту, направлену на оплату чергового страхового платежу і сплатити відсотки за його користування не пізніше 30 днів з дня перерахування банком страхового платежу. У разі непогашення цієї частини кредиту в зазначений термін, вона вважається простроченою і позичальник зобов`язаний сплатити пеню, відповідно до пункта 4.1 даного договору.
Відповідно до пункту 2.3.1 банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон`юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше, ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищенаведеному порядку можливо в межах кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.
Пунктом 2.3.3. договору передбачено, що при виникненні кожного з таких подій:  1) відмови позичальника в оформленні (переоформленні) договорів іпотеки, поруки, договорів страхування, згідно з пунктом 2.2.7 даного договору;                              2) порушення позичальником зобов`язань, передбачених умовами даного договору, у тому числі при порушенні цільового використання коштів; 3) порушення іпотекодавцями зобов`язань по договорах іпотеки, укладеним для забезпечення виконання зобов`язань за даним договором, у тому числі при порушенні порядку заміни предмета іпотеки; 4) порушення судом справи про визнання позичальника недієздатним або обмежено дієздатним або кримінальної справи відносно позичальника; 5) неможливості звернення стягнення на майно, заставлене з метою забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, з будь-якої причини (у тому числі втрати, знищення, ушкодження або недосяжності предмета іпотеки для банку з будь-яких причин); 6) встановлення невідповідності дійсності відомостей, які містяться в даному договорі, договорі іпотеки або інших документів, представлених позичальником або іпотекодавцем; 7)  пред`явлення третіми особами вимог до забезпечення й (або) порушення іпотекодавцем (-ями) зобов`язань по договорах, укладених з метою забезпечення виконання зобов`язань за даним договором; 8) надання позичальником або іпотекодавцем предмета іпотеки іншій особі без письмової згоди банку; 9) настання страхового випадку, передбаченого договором страхування майна, або договором особистого страхування, або договору страхування наземного транспорту;                  10) винесення постанови органів внутрішніх справ про знаходження позичальника в розшуку більше 180 днів банк на власний розсуд має право:
а) змінити умови договору - вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому згідно із статтями 212, 611, 651 ЦК України, щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором; або:
б) розірвати договір у судовому порядку. При цьому, в останній день дії договору позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором, або:
в) згідно із статтею 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням позичальникові відповідного повідомлення. У зазначену в повідомленні дату договір вважається розірваним. При цьому, в останній день дії договору позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк, повністю виконати інші зобов`язання за договором. Одностороння відмова від договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов`язань.
Позичальник має право повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, відсотки за фактичний строк, в повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу від банку. Якщо протягом цього періоду позичальник усуне порушення умов даного договору, вимога банку втрачає чинність.
У випадку смерті позичальника, банк має право в односторонньому порядку: припинити дію даного договору датою отримання документів про смерть позичальника, при цьому нарахування відсотків припиняється наступного дня після вищезгаданої дати отримання документів про смерть позичальника; або, зменшити розмір процентної ставки до рівня, встановленого чинним законодавством.
За рахунок коштів, які надаються банку на погашення заборгованості позичальника за цим договором, банк має право в першу чергу відшкодувати свої витрати (збитки), які виникли у зв`язку із сплатою послуг, які надані або будуть надані в майбутньому з метою реалізації прав банку по договорах іпотеки, укладеними з метою забезпечення зобов`язань реалізацією іпотеки; представництво інтересів банку в суді й перед третіми особами (пункт 2.3.8 договору).
Пунктом 3.2. договору визначено порядок погашення заборгованості, а саме насамперед відшкодування витрат (збитків) банку згідно з пунктом 2.2.9, 2.3.8 цього договору, далі - пені, далі - простроченої комісії по кредиту, далі - простроченої винагороди, далі - прострочених відсотків, далі - простроченої заборгованості за кредитом, далі - комісії, далі - винагороди, далі - відсотків, далі - кредиту, частина суми, що залишилася.
Згідно з пунктом 3.10. договору при достроковому (як повному, так і частковому) погашенні кредиту позичальник додатково сплачує банку відсотки, зазначені в пункті 7.5. від суми кредиту, що погашається достроково. Строк внесення позичальником суми процентів - до останньої дати наступного періоду сплати. У випадку повного погашення заборгованості за кредитом дані проценти сплачуються позичальником одночасно з останнім платежем по кредиту в порядку згідно з пунктом 3.2. даного договору.
На підставі заяви на видачу готівки позичальнику ОСОБА_1 07 листопада  2007 року надано кредитні кошти в сумі 25 000,00 доларів США.
06 листопада 2007 року укладені договори поруки між банком і ОСОБА_2 №CVHMGA0000000124/1, а також між банком і ОСОБА_3 № НОМЕР_2 , згідно з якими поручителі відповідають перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 06 листопада 2007 року № CVHMGA0000000124, відповідно до якого кредитор надав боржнику кредит, а боржник повинен виконати зобов`язання з:
- повернення кредиту, наданого у вигляді непоновлюваної лінії, у сумі                             31 100,00 доларів США у строк з 06 листопада 2007 року по 06 листопада                     2024 року включно;
- сплати відсотків в розмірі 11,04 % річних у період сплати з 1 по 5 число кожного місяця;
- щомісячно у період сплати надавати банку грошові кошти в сумі 311,34 долара США для погашення заборгованості за кредитним договором, яка включає заборгованість за кредитом, відсотками, винагородою, комісією;
- сплати відсотків за кредитом у разі порушення боржником зобов`язань із погашення кредиту. Розраховані згідно з цим пунктом договору відсотки сплачуються боржником окремо понад суми щомісячного платежу за кредитним договором разом із несплаченим залишком попереднього щомісячного платежу;
- сплаті винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, відповідно до умов та строків, передбачених кредитним договором;
- сплати пені в розмірі 0,15 % від суми непогашеної заборгованості, але не менше 1,00 грн за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати. Виконання зобов`язань із сплати відсотків, винагороди за надання фінансового інструменту та комісії за користування кредитом, а також сплати інших винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодовувати збитки, витрати у відповідності, порядку та строки, зазначені в кредитному договорі.
Відповідно до пунктів 2, 3, 4 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник. Поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений. У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
Порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п`ять) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (пункт 12 договору поруки).
Згідно з пунктом 13 договору поруки зміни і доповнення до цього договору вносяться лише за згодою сторін, у письмовому вигляді, шляхом укладання відповідної до додаткової угоди.
02 вересня 2016 року позичальнику та поручителям надіслано повідомлення про те, що прострочена заборгованість за кредитним договором складає                                     18 977,53 доларів США, запропоновано у термін не пізніше п`яти календарних днів з дати одержання цього повідомлення погасити прострочену заборгованість. У разі несплати у вказаний строк, банк вимагав повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції.
Вказані вимоги позичальником та поручителями залишені без задоволення.
Між банком і позичальником ОСОБА_1 укладено додаткові угоди до кредитного договору від 06 листопада 2007 року № CVHMGA0000000124.
- 30 травня 2011 року, відповідно до якої зменшено розмір пені, а також змінено пункт 8.1 кредитного договору, що викладений у такій редакції: «Банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу з 06 листопада 2007 р. по 07 листопада 2027 року включно, у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 25 000,00 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 14 523,89 доларів США на сплату страхових платежів, із сплатою відсотків у розмірі 1,09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 3 % у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,96 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з пунктом 7.2 договору. Погашення кредиту провадиться в строки відповідно до графіка погашення кредиту (додаток № 1), який викладено в новій редакції та є невід`ємною частиною цієї додаткової угоди;
- 28 березня 2013 року додаткова угода № 2, згідно з якою внесено зміни до пункту 7.1. кредитного договору у частині суми кредиту, що складає                                30 297,51 доларів США на споживчі цілі та 11 397,51 доларів США на страхові платежі, із сплатою відсотків у розмірі 13,084 % річних на суму залишку заборгованості, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з пунктом 3.10 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, відповідно до пункту 6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з                    10 по 15 число кожного місяця. Погашення кредиту мало здійснюватися у такому порядку: починаючи з 28 березня 2013 року позичальник повинен сплачувати банку щомісячний платіж в сумі 478,15 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди, комісії. Також у пункті 7 угоди передбачено сплату неустойки, у випадку неналежного виконання зобов`язань в розмірі 100 % розміру неналежно сплачених відсотків за кредитом, у розмірі 100 % від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених договором. Погашення кредиту провадиться в строки відповідно до графіка погашення кредиту (додаток № 1), який викладено в новій редакції, що є невід`ємною частиною цієї додаткової угоди;
- 25 листопада 2014 року додаткова угода № 3, згідно з якою зменшено пеню та внесено зміни до пункту 7.1. кредитного договору, а саме в частині суми кредиту 30 297,51 доларів США на споживчі цілі та 11 397,51 доларів США на страхові платежі, із сплатою відсотків в розмірі 13,084 % річних на суму залишку заборгованості, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з пунктом 3.10 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, відповідно до пункту 6.2 даного договору. Періодом сплати визначений період з 10 по 15 число кожного місяця. Погашення повинно було здійснено у такому порядку: починаючи з 25 листопада 2014 року, позичальник повинен був сплачувати банку щомісячний платіж у сумі 473,44 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди, комісії. Погашення кредиту провадиться в строки відповідно до графіка погашення кредиту (додаток № 1), який викладено в новій редакції та є невід`ємною частиною цієї додаткової угоди.
У висновку експерта від 07 вересня 2018 року № 4609 зазначено, що:
1. Визначений у кредитному договорі розмір щомісячного ануїтетного платежу в сумі 311,34 доларів США відповідає розміру ануїтетного щомісячного платежу (що враховує погашення частини кредиту, відсотків за кредитом та щомісячної комісії), розрахованому відповідно до умов кредитування, встановлених кредитним договором, зокрема, відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 0,92 % на місяць.
2. Розмір щомісячних платежів за кредитним договором змінювався шляхом внесення змін і доповнень відповідно до умов додаткових угод від 30 травня  2011 року, 28 березня 2013 року та 25 листопада 2014 року до цього кредитного договору.
3. Наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості за кредитним договором не відповідає умовам кредитного договору та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором. Обґрунтування наведено у дослідницькій частині: зокрема за розрахунком експерта станом на 02 вересня 2016 року розмір заборгованості за тілом кредиту складає 26 025,19 доларів США.
4. Підтвердити чи відповідає вимогам нормативних актів документальне оформлення операцій ПАТ КБ «Приватбанк» з надання кредиту ОСОБА_1 за кредитним договором неможливо. Обґрунтування наведено в дослідницькій частині.
5. У наданому на дослідження кредитному договорі не визначені реальна відсоткова ставка (у відсотках річних) та абсолютне значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), тому визначити чи відповідає розмір реальної відсоткової ставки розміру відсоткової ставки, зазначеному в кредитному договорі з додатками неможливо.
6. Відповідно до Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 р. № 168, розрахована за умовами кредитного договору реальна ставка складає 17,36 %, абсолютне значення подорожчання кредиту складає 56 256,07 доларів США.
7. Порівняння розрахованих графіків погашення заборгованості за кредитним договором, укладеному між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , при ануїтетній системі погашення кредиту та стандартній наведено в дослідницькій частині.
8. У розрахунку заборгованості за договором ПАТ КБ «Приватбанк» здійснювалося списання заборгованості ОСОБА_1 у сумі 15 919,48 доларів США, проте вказане списання не відповідає умовам додаткових угод від                          30 травня 2011 року, 28 березня 2013 року та 25 листопада 2014 року, крім того зі сторони ПАТ КБ «Приватбанк» відбувалося збільшення заборгованості на загальну суму 11 299,38 доларів США, що не передбачено умовами вказаних додаткових угод.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредиту від 06 листопада 2007 року № CVHMGA0000000124 не виконано зобов`язання щодо повернення кредиту у розмірі 30 293,23 долари США. Разом з тим, з розрахунку заборгованості за договором кредиту від 06 листопада 2007 року № CVHMGA0000000124 вбачається направлення банком на погашення кредиту грошових коштів в сумі 6 356,43 доларів США. Тому  ОСОБА_1 не виконано зобов`язання із сплати кредиту в розмірі 23 941,08 долар США.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд неправильно визначив розмір заборгованості, а також використав при цьому недопустимі докази і припущення, є безпідставними, оскільки суд апеляційної інстанції надав належну оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам, на підставі яких вирішив справу. При цьому переоцінка доказів  перебуває за межами повноважень Верховного Суду відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України.  
Твердження ОСОБА_1 щодо незаконного збільшення банком розміру кредиту з посиланням на те, що ним було отримано лише 25 000,00 доларів США у кредит, спростовується змістом кредитного договору та додаткових угод. Позичальник, підписавши додаткові угоди, погодився на збільшення суми кредиту на суми існуючої заборгованості за ним, добровільно взявши на себе зобов`язання з їх повернення у порядку, визначеному у кредитному договорі та додаткових угодах до нього.
Частиною першою статті 627 ЦК Українивстановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Добровільно уклавши оспорюваний договір з банком, позичальник  звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання його недійсним, вбачаючи у його змісті порушення своїх прав. 
З огляду на зазначене, є безпідставними твердження позичальника про відсутність у нього обов`язку повертати ту суму кредиту, зобов`язання щодо повернення якої він добровільно взяв на себе, підписавши низку додаткових угод до кредитного договору, і які виконував впродовж тривалого часу. 
Аргументи щодо незаконності збільшення банком в односторонньому порядку відсотків за користування кредитом з 11,04 % річних до 13,08 %, спростовуються змістом кредитного договору, який передбачає право банка на таке збільшення. Крім того, збільшення відсотків за кредитом було закріплено сторонами у додаткових угодах до кредитного договору. 
Доводи касаційної скарги про те, що факт введення його банком в оману підтверджується висновком експерта з питань 3 і 8, в яких зазначено, що банк проводив неправомірні нарахування та списання кредитних коштів, не стосуються порушення умов дійсності кредитного договору.  
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Судами попередніх інстанцій наведені належні мотиви відхилення аргументів позичальника щодо несправедливості умов оспорюваного кредитного договору.
За статтями 626-628 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Закон України «Про захист прав споживачів»застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.
Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Правила), зобов`язують банки надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту або в кредитному договорі, або додатку до нього. Тобто, детальний розпис сукупної вартості кредиту не обов`язково повинен бути викладений лише як окремий документ.
У справі, яка переглядається, оспорюваний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позичальник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови, укладав додаткові угоди до нього у 2011, 2013, 2014 роках; кредитний договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: періоду надання кредиту, розмір процентної ставки, порядок її нарахування, період внесення та розмір платежу, підстави і розмір застосування неустойки.
Умови кредитування були викладені у самому договорі, з якими позичальник погодився, підписавши кредитний договір та додаткові угоди до нього.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження                                           № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК Українизакріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: 1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; 2) розірванні договору в судовому порядку; 3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; 4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; 5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».
У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі               №  6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пунктів 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункту 4 частини третьої статті 18 Закону).
Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність з боку банку дій із введення позичальника в оману щодо істотних умов договору. 
Доводи касаційної скарги щодо неналежної оцінки судами несправедливих умов договору щодо сплати комісій, що є нікчемними, є необґрунтованими. 
Умовами кредитного договору від 06 листопада 2007 року № CVHMGA0000000124  передбачено обов`язок позичальника сплатити винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з пунктом 3.10 даного договору та винагороду за проведення додаткового моніторингу, відповідно до пункту 6.2 даного договору.
Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Оскільки банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, то особливості регулювання відносин сторін визначаються також Законом України «Про захист прав споживачів».
Згідно з частиною п`ятою статті 11, частиною першою, другою, п`ятою, сьомою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови вдоговорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.  
Відповідно до пункту 3.6 Правил банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
У справі, яка переглядається, умовами договору передбачено сплату винагороди за надання фінансового інструменту в момент надання кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, однак не зазначено, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. 
Зазначений правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.
За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що встановивши у кредитному договорі сплату комісій, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказані комісії надаються позивачу, що є незаконним.
ПАТ КБ «ПриватБанк» подало заяву про застосування позовної давності до заявлених позичальником позовних вимог.
Згідно із статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Судами встановлено, що позивач був обізнаний з умовами кредитного договору, зокрема, з оспорюваними пунктами про комісійні нарахування, з моменту його укладення (06 листопада 2007 року), а з позовом до суду звернувся у лютому 2017 року.
Доводи касаційної скарги про те, що суди неправильно визначили моментом початку позовної давності дату укладення договору кредиту, а не дату укладення додаткової угоди у 2014 році, є безпідставними, оскільки договір кредиту від                  06 листопада 2007 року містив оспорені позичальниками умови про комісію, з якими він був обізнаний під час укладення цього договору.
Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що позичальник  пропустив встановлену законом трирічну позовну давність, перебіг якої почався з дня укладення кредитного договору. 
Аргументи щодо допущеної судом апеляційної інстанції описки не можуть бути підставою для скасування відповідної постанови суду. У разі наявності у судовому рішенні описок вони можуть усуватися у порядку статті 269 ЦПК України.  
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки Верховний Суд не змінює оскаржені судові рішення та не приймає своє рішення, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 квітня 2019 року в незміненій частині і постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 вересня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий 	В. М. Ігнатенко  	
Судді:	В. С. Жданова   С. О. Карпенко   В. А. Стрільчук   М. Ю. Тітов