Справа № 306/2533/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        05 жовтня 2020 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі: 
головуючого-судді: Собослой Г.Г.,
суддів: Мацунич М.В., Готра Т.Ю.,
з участю секретаря: Кухта М.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду від 27 лютого 2020 року у справі № 306/2533/19 (Головуючий: Ганчак Л.Ф.), - 

В С Т А Н О В И Л А :
У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Закарпатській області про стягнення невиплаченої заробітної плати та компенсації за несвоєчасну виплату, мотивуючи тим, що його було поновлено на роботі згідно рішення Свалявського районного суду на посаді заступника начальника відділення - начальника відділу надання матеріального забезпечення, страхових виплат, медико-соціальних послуг та перевірок страхувальників Свалявського відділеня Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Закарпатській області, стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Після винесення рішення та його виконання позивача було повторно звільнено з роботи та виплачено кошти у зв`язку із звільненням.
Позивач не погоджується з тією сумою заробітної плати, яка йому була нарахована у зв`язку і поновленням на роботі та наступним звільненням. Так посада заступника директора була позаштатною, а тому заробітна плата йому була встановлена в розмірі 5890грн., в той час, як згідно з Положенням про відділення його заробітна плата повинна була бути меншою на 3-9 % менша як заробітна плата начальника. 
Позивач вважає, що він пропрацював 48 робочих днів і йому не було недонараховано 32 233,44 грн., яка підлягала компенсаціїу сумі 2 491 грн. і яку просив стягнути і відповідача на свою користь у розмірі 34 724,44 грн.
Рішенням Свалявського районного суду від 27 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для відмови у позові відсутні, так як суд неправильно застосував норму ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» та посилання на розділ VІІ ЦПК України, що спірні правовідносини жодним чином не стосуються виконання відповідачем рішення Свалявського районного суду від 18.03.2018 року по справі № 306/143/18. Спір полягає у тому, що під час перебування у вимушеному прогулі через незаконне звільнення у роботодавця відбулося підвищення всіх посадових окладів та тарифних ставок з 01.01.2018 року і в період трудових відносин з 15.03.2018 року по 29.05.2018 року відповідач продовжував виплачувати позивачу заробітну плату виходячи з розміру старого посадового окладу, при тому всі інші працівники з 01.01.2018 року отримували заробітну плату згідно нових посадових окладів. Неправильно встановлені обставини, які мають значення для розгляду даної справи суд першої інстанції не застосував норму п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про Порядок обчислення середньої заробітної плати».
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.
Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області подано відзив на апеляційну скаргу, в якій просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Свалявського районного суду без змін.
Встановлено, що рішенням Свалявського районного суду від 14 березня 2018 року скасовано наказ начальника управління від 22.12.2017 року № 330-К про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з відмовою від продовження роботи, зі зміною істотних умов праці та поновлено на посаді заступника начальника відділу надання матеріального забезпечення, страхових виплат, медико-соціальних послуг та перевірок страхувальників Свалявського відділення з 29.12.2017 року.
На виконання даного рішення суду відповідач 15.03.2018 року видав наказ № 60-к/1, яким скасував попередній наказ управління № 330-к від 22.12.2017 року та з 29.12.2017 року ОСОБА_1 поновлено на посаді, яку займав до звільнення. Станом на 29.12.2017 року діяв штатний розпис Свалявського відділення, у структурі якого значиться посада заступника начальника відділення – начальника відділу надання матеріального забезпечення, страхових виплат, медико-соціальних послуг та перевірок страхувальників.
Наказом Управління від 24.05.2018 року за № 182-к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника відділення – начальника відділення надання матеріального забезпечення, страхових виплат, медико-соціальних послуг та перевірок страхувальників Свалявського відділення з 29.05.2018 року згідно з ч. 1 ст. 40 КЗпП України, так як з попередженням про звільнення позивача було ознайомлено під розпис лише 27.03.2018 року.
Матеріалами справи стверджується що з 01.01.2018 року вступив у дію новий штатний розпис, в якому відсутня посада заступника начальника відділення – начальника відділу надання матеріального забезпечення, страхових виплат, медико-соціальних послуг і перевірок страхувальників і за рішенням суду позивача поновлено на посаді та проведено оплату праці згідно штатного розпису, який діяв на момент поновлення ОСОБА_1 на посаді та окладу у Свалявському відділенні від 27.06.2017 року у структурі якого значилася така посада із визначеним посадовим окладом у сумі 5 890,00 грн.
При зверненні у суд із позовом ОСОБА_1 посилається на збільшення у 2018 році посадових окладів всіх працівників, а відповідач продовжував виплачувати позивачу заробітну плату виходячи із старого посадового окладу – 5 890,00 грн. при цьому посадовий оклад начальника відділення у 2018 році вже становив 12 800,00 грн., судова колегія до уваги не приймає, так як за рішенням суду позивач був поновлений на роботі за (рішенням суду) із 29.12.2017 року із врахуванням середнього заробітку за час вимушеного прогулу із посадового окладу 5 890,00, але оскільки з 01.01.2018 року вступив у дію новий штатний розпис у якому була відсутня посада, яку раніше займав позивач, як і фінансування оплати праці по цій посаді, а тому позивач отримував заробітну плату виходячи з окладу 5 890,00 грн.
За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позивач не підтвердив будь-якими доказами заявлені ним позовні вимоги щодо порушення нарахування та виплати заробітної плати після виконання рішення суду і норми ст. ст. 94, 98, 116, 117 КЗпП України не можуть бути застосовані до правовідносин, які виникли між сторонами.
Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не має.
Доводи апеляційної скарги судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення..
Рішення Свалявського районного суду від 27 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення
Повний текст постанови складено – 12 жовтня 2020 року.

Головуючий:        (підпис)
Судді:                            (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Закарпатського 
апеляційного суду Г.Г. Собослой