ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

15 жовтня 2020 року 	 	справа № 280/2188/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,     
за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 червня                    2020 року у справі № 280/2188/20 (суддя Кисіль Р.В.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону                                        (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
           ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (Військова частина НОМЕР_1 ) (далі - відповідач), в якому просила:
          - визнати протиправною відмову відповідача щодо нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки при звільненні з 30.10.2016 по 17.12.2019 (дата набрання законної сили судового рішення щодо виплати індексації грошового забезпечення);
          - зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки при звільненні з 30.10.2016 по 17.12.2019 (дата набрання законної сили судового рішення щодо виплати індексації грошового забезпечення) шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів / годин, виходячи з 12 місячного грошового забезпечення перед звільненням.
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.
          З рішенням суду першої інстанції не погодилася позивач, нею була  подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення її позовних вимог.
          Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в період проходження служби нарахування грошового забезпечення проводилося не в повному обсязі, а також не було виплачено індексацію грошового забезпечення, в зв`язку з чим позивач була змушена звернутися до суду. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21.10.2019 року по справі №280/4048/19 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести розрахунок та виплатити ОСОБА_1 невиплачену індексацію грошового забезпечення. 24.02.2020 позивач звернулася до ВЧ НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату їй середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 30.10.2016 по дату набрання законної сили судовим рішення про виплату індексації грошового забезпечення - 17.12.2019, однак відповідач у нарахуванні та виплаті середньомісячного заробітку відмовив з посиланням на те, що на військовослужбовців не поширюються норми Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України). Позивач стверджує, що є недоцільним вважати, що у разі, коли питання стягнення належних працівникові сум було вирішено в судовому порядку, то він не має права на отримання середнього заробітку за весь час, коли відповідач незаконно не виплачував належні позивачу суми.
          Відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача. У відзиві просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
          Представник позивача в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги позивача, наполягала на задоволенні скарги.
          Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи відповідач був повідомлений у встановленому законом порядку.
          Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
          З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
          Наказом першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від                24 жовтня 2016 року №189 капітана медичної служби ОСОБА_1 , ординатора госпітального відділення, звільнено відповідно до пункту 1 підпункту “є” частини восьмої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 №2232-XII (далі – Закон №2232-XII).
          Наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.10.2016 за №319 позивача виключено з 30.10.2016 із списків особового складу частини та всіх видів грошового забезпечення, а також проведено розрахунок при звільненні (а.с. 7).
          Оскільки, у період проходження служби, нарахування грошового забезпечення проводилося не в повному обсязі і на момент звільнення індексація грошового забезпечення не була виплачена, позивач звернулась з позовом до суду.
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21.10.2019 у справі №280/4048/19, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019, зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.09.2015 по 24.10.2016 (а.с. 10-15).
          Платіжним дорученням №844 від 14.04.2020, на виконання зазначеного рішення суду, кошти (індексація грошового забезпечення) у розмірі 457,88 грн. були перераховані на рахунок позивача, що підтверджується листом ВЧ НОМЕР_1 від 14.04.2020 №186/373 (а.с. 28).
           24.02.2020 позивач звернулася до ВЧ НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату їй середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 30.10.2016 по фактичний день виплати, на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду по справі №280/4048/19 (а.с. 8).
          Листом від 16.03.2020 за №641 ВЧ НОМЕР_3 повідомила позивача, що під час її звільнення з військової служби, було виплачено всі виплати належні їй на час виключення зі списків особового складу частини, передбачені чинним законодавством України. Також зазначено, що на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, КЗпП України не поширюється, тому посилання позивача на норми КЗпП України є неправомірними (а.с. 9).
          Не погодившись з відмовою в нарахуванні та виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернулась до суду з даним позовом.
          Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача, виходив з того, що обов`язок щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення було покладено на відповідача судовим рішенням у справі №280/4048/19, тобто після звільнення позивача. Враховуючи те, що позивач набула право на індексацію грошового забезпечення відповідно до судового рішення, відсутні підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (невиплати індексації грошового забезпечення).
          Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у даному випадку підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.
          Відповідно до частини 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (Закон №2232-XII), порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовці визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України та іншими нормативно-правовими актами.
          Відповідно до статті частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
          Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
          Законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів (стаття 1-1 цього Закону).
          За правилами статті 1-2 вказаного Закону військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
          Статтею 9 Закону №2011-XII визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
          Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення № 1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
          Пунктом 242 Положення №1153/2008 визначено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.
          Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
          Згідно з ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. (…).
          Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
          За матеріалами справи позивач була виключена з особового складу частини та всіх видів забезпечення 30.10.2016, а належні до виплати суми визначені судовими рішеннями від 21.10.2019 у справі №280/4048/19 (набрало законної сили – 17.12.2019), тобто після звільнення позивача.
          Таким чином, у даному випадку, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст.117 КЗпП України.
          Відповідно до фактичних обставин справи, відповідач станом на день звільнення позивача індексацію грошового забезпечення не нараховував та не виплачував.
          За змісту судового рішення у справі №280/4048/19 відповідач заперечував наявність підстав для виплати позивачу індексації грошового забезпечення, тобто право позивача на отримання індексації було оспорюваним.
          Отже, обов`язок відповідача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення було покладено відповідним судовим рішенням у справі №280/4048/19, тобто після звільнення позивача.
          Враховуючи те, що позивач набула право на індексацію грошового забезпечення відповідно до судового рішення, суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (невиплати індексації грошового забезпечення).
          З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
          Керуючись п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

          Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року                     у справі № 280/2188/20 - залишити без змін.

          Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак