ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

17 листопада 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/3408/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Чабаненко С.В.,
                               суддів:  Чумака С.Ю., Юрко І.В.,     
за участю секретаря судового засідання Сколишева О.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року у справі №280/3408/19 за позовом  Головного управління ДПС у Запорізькій області до Акціонерного товариства "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фонд  Державного майна України  про надання дозволу на реалізацію майна, що перебуває у податковій заставі,- 
ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС у Запорізькій області звернулось до суду з адміністративним позовом до Акціонерного товариства “Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат”, в якому просив суд постановити рішення про надання дозволу на реалізацію майна, що перебуває у податковій заставі.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що на день звернення з позовною заявою до суду за АТ “ЗАЛК” рахується податковий борг в розмірі 105    041    236,33 грн. Зазначає, що відповідачу у встановленому порядку направлялись вимоги про сплату податкового боргу, проте заборгованість у добровільному порядку погашена не була, що зумовило звернення податкового органу до суду з позовом про стягнення відповідних коштів з рахунків платника податків у банківських установах. Разом з тим, направлені до банківських установ інкасові платіжні доручення повернути до контролюючого органу без виконання у зв`язку із відсутністю коштів на рахунках. За таких обставин, позивач зазначає, що погасити податковий борг підприємства можливо виключно за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року в задоволені позову відмовлено. 
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
В судовому засіданні представник позивача (Драч Б.В,) підтримав доводи апеляційної скарги.
Представник відповідача та третьої особи, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули. Від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. Враховуючи приписи ч.2 ст. 313 КАС України суд дійшов висновку, що неявка в судове засідання сторін, повідомлених належним чином не перешкоджає розгляду справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також підстав позову, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, АТ “ЗАЛК” має податковий борг, який на момент звернення податкового органу до суду складав 105    041    236,33 грн.
Судом встановлено, що податковим керуючим було проведено у встановленому порядку опис майна платника податків у податкову заставу, що оформлено актами опису майна №22/230-15 від 09.12.2015, №1 від 31.08.2016, №1/2131 від 18.07.2011, №14 від 21.04.2016, №26 від 18.08.2015.
Вирішуючи спір суд першої інстанції дійшов висновку, що погашення податкового боргу за рахунок майна АТ “ЗАЛК” суперечить нормам діючого законодавства.
Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до приписів підпункту 14.1.175    пункту   14.1   ст.   14 ПК України   податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Зокрема, відповідно до п.87.2 ст. 87 ПКУ джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.
Порядок стягнення податкового боргу платників податків, крім фізичних осіб, регулюється статтями 95-99 Податкового кодексу України. Зазначені норми визначають перелік та черговість заходів, що можуть вживатися податковим органом до платника податків із метою погашення податкового боргу.
За приписами п.95.1 ст.95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Згідно п.95.2 ст.95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
У відповідності до п.95.3 ст.95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. 
Згідно абз.2 п.95.3 ст.95 Податкового кодексу України контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.
Отже з вищенаведеного вбачається, що встановлюється певна процедура досудових дій, з дотриманням якої контролюючий орган зобов`язаний звернутися до суду з позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу за рахунок реалізації майна, що перебуває у податковій заставі. 
В судовому засіданні представником позивача зазначено та матеріалами справи підтверджено, що податковим органом з метою дотримання процедури, передбаченої приписами ст. 95 ПК України, було направлено до банківських установ, які обслуговують відповідача, інкасові доручення на погашення податкового боргу, проте, направлені інкасові доручення було повернуто банківськими установами без виконання відповідно до п.2.5 глави 2 та п.11.5 глави 11 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління НБУ від 21.01.2004 року № 22(а.с. 162— 250, т.2, 1-11, 20-118, т.2). При поверненні інкасових доручень банківськими установами здебільшого підставою повернення зазначено, що контролюючим органом невірно зазначено назву платника, відсутні кошти на зазначених рахунках, на виконанні знаходиться інший виконавчий документ для забезпечення якого накладений арешт, на інкасових дорученнях неможливо визначти найменування валюти, яка підлягає стягненню та ін.
Після звернення до суду з зазначеним позовом податковий орган повторно направив до казначейської служби платіжні вимоги щодо списання грошових коштв зрахунків відповідача в рахунок погашення податкового боргу.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що  відповідачем недодержано встановленого статтею 96 Податкового кодексу України порядку стягнення податкового боргу, виконання вимог якого є безумовним обов`язком, а не правом контролюючого органу у подібних правовідносинах.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засідання усіх обставин справи в їх сукупності.
Статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області -  залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року у справі №280/3408/19– залишити без змін.
          Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 328 – 329 КАС України.

   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко