ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.006556 пров. № А/857/10957/20	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді:                                        Улицького В.З.
суддів:                                                            Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.
при секретарі судового засідання:                Герман О.В.
за участі представника позивача:                 Павилчак Я.О.
представника відповідача:                            Павлій І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.07.2020 року (рішення ухвалене о 15:46 хв. у м. Львові судом у складі головуючого судді Гулика А.Г., повний текст рішення складено 31.07.2020р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
                                                    ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування наказу №1246о/с від 15.10.2019 голови Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про звільнення позивача з органів внутрішніх справ, у відповідності до пункту 9 розділу ХІ “Прикінцевих та перехідних положень” Закону України “Про Національну поліцію” поновлення його на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Бориславського відділення поліції Дрогобицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, стягнення з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, виходячи з календарного обчислення днів, а не з робочих.
Позивач позовні вимоги мотивував тим, що він виявив бажання працювати в органах поліції, але його заяву керівництво не реалізувало і не вказало чому його не можуть використовувати на службі. Відповідач не попередив про звільнення не пізніше як за два місяці. У Бориславському відділені поліції є посада оперуповноваженого карного розшуку, яка є тотожною посаді, з якої звільнили позивача. Виходячи з того, що позивача звільнено протиправно, з відповідача необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, виходячи з календарного обчислення днів. Просив позов задоволити.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.07.2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ №1246о/с від 15.10.2019 Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ. Поновлено ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Бориславського міського відділу міліції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 07.11.2015. Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу з 16.10.2019 по 27.07.2020 у розмірі 27496,04 грн з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства. Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області працевлаштувати ОСОБА_1 у відповідності до пункту 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про Національну поліцію” шляхом призначення на рівнозначну посаду. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції оскаржили Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та Головне управління Національної поліції у Львівській області. Вважають, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційних скаргах. Просять скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги апелянтів слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що з 10.07.2008 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Бориславського міського відділу ГУ МВС України у Львівській області.
06.11.2015 позивач подав рапорт (вх. № 4752) про звільнення у запас Збройних Сил України згідно з пунктом 64 “з” Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації) з 06.11.2015.
Як вбачається з заяви від 06.11.2015 (вх. № 4753) позивач просив прийняти його на службу до поліції та призначити на посаду оперуповноваженого Бориславського відділення поліції Дрогобицького відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області.
Наказом від 06.11.2015 № 848 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 “г” Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів).
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12.07.2016 у справі №813/6369/15 визнано протиправним та скасовано наказ №848 о/с від 06.11.2015 начальника ГУ МВС України у Львівській області в частині звільнення ОСОБА_1 з посади оперуповноваженого сектору карного розшуку Бориславського міського відділу ГУ МВС України у Львівській області; поновлено ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Бориславського міського відділу ГУ МВС України у Львівській області; зобов`язано Бориславський міський відділ ГУ МВС України у Львівській області нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з врахуванням отриманих коштів; стягнуто з ГУ МВС України у Львівській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 2932,24 грн.
На виконання рішення суду, наказом голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області від 11.04.2017 №1032 скасовано наказ 848о/с, та поновлено ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Бориславського міського відділу ГУМВС у Львівській області з 06.11.2015.
Наказом від 11.04.2017 №1040 о/с ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил за пунктом 64 “г” (через скорочення штатів).
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.02.2018 у справі №813/1779/17 визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України у Львівській області №1040 о/с від 11.04.2017 голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області “Про звільнення” ОСОБА_1 з посади оперуповноваженого сектору карного розшуку Бориславського міського відділу ГУ МВС у Львівській області; поновлено ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Бориславського міського відділу ГУ МВС у Львівській області.
Наказом голови ліквідаційної комісії ГУ МВС у Львівській області від 03.03.2018 №1121 скасовано наказ 1040 о/с, та поновлено позивача на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Бориславського міського відділу ГУМВС у Львівській області з 07.11.2015.
Наказом ГУ МВС України у Львівській області від 03.03.2018 № 1122 о/с ОСОБА_1 з 07.11.2015 звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 “г” Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26.07.2018 у справі №813/1168/18 визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України у Львівській області №1122 о/с від 03.03.2018; поновлено на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Бориславського міського відділу ГУМВС у Львівській області з 07.11.2015; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ МВС України у Львівській області заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 14036,44 грн, з урахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.
На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26.07.2018 № 813/1168/18, ГУ МВС України у Львівській області видано наказ №1163 о/с від 22.08.2018, яким старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 поновлено на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Бориславського міського відділу ГУ МВС України у Львівській області з 07.11.2015 .
Наказом голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області від 22.08.2018 № 1164 о/с “Про звільнення” ОСОБА_1 відповідно до пункту 64 “г” Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, наказу МВС України від 06.11.2015 № 1388 “Про організаційно-штатні питання” звільнено з органів внутрішніх справ України в запас Збройних Сил (через скорочення штатів) з 07.11.2015.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.03.2019 у справі №1340/4329/18 визнано протиправним та скасовано наказ голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області від 22.08.2018 №1164 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ України в запас Збройних Сил (через скорочення штатів) ОСОБА_1 відповідно до пункту 64 “г” Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1388 “Про організаційно-штатні питання”; поновлено ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Бориславського міського відділу міліції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 07.11.2015; стягнуто з ГУ МВС України у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 20766,24 грн, з урахуванням податків, зборів та  обов`язкових платежів.
На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.03.2019 № 1340/4329/18, ГУ МВС України у Львівській області видало наказ від 15.10.2019 №1245о/с, яким поновило ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Бориславського міського відділу міліції ГУ МВС України у Львівській області з 07.11.2015р.
Наказом голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області від 15.10.2019 № 1246о/с “Про звільнення” ОСОБА_1 відповідно до пункту 64 “г” Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, наказу МВС України від 06.11.2015 № 1388 “Про організаційно-штатні питання” позивача звільнено з органів внутрішніх справ України в запас Збройних Сил (через скорочення штатів) з 07.11.2015р.
Пунктом 1 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України “Про Національну поліцію” від 02.07.2015 № 580-VIII (далі – Закон України № 580-VIII) визначено, що вказаний Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім:
1) пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування;
2) частини сьомої статті 15 та частини п`ятої статті 21 зазначеного Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.
Згідно пункту 8 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 580-VIII встановлено, що з дня опублікування вказаного Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.
Відповідно до пункту 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 580-VIII працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним вказаним Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування вказаного Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.
Посади, що пропонуються особам, зазначеним у вказаному пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.
Пунктом 10 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 580-VIII врегульовано, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.
Зазначені у вказаному пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання передбаченого терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Пунктом 4 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 580-VIII передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із вказаним Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить зазначеному Закону.
Згідно підпункту “г” пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі – Положення № 114) особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.
Абзацом 1 пункту 24 Положення № 114 передбачено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.
Пунктом 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України №580-VIII вбачається, що працівнику міліції, який виявив бажання проходити службу в поліції, упродовж трьох місяців з дня опублікування вказаного Закону, гарантоване право бути прийнятим на службу до поліції за умови його відповідності вимогам до поліцейських та надання згоди на призначення на дану посаду, або у разі успішного проходження конкурсу.
Надання згоди працівником міліції на призначення на посаду в органі поліції, неможливе без його обізнаності із переліком усіх наявних вакантних посад в такому органі. Тобто, наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, а саме - ініціатива керівництва, оскільки згода особи, за своєю суттю, є відповіддю на цю ініціативу, а наслідком такої згоди є призначення особи на посаду у відповідності до узгодженої пропозиції. Отже, особа, попереджена про звільнення внаслідок скорочення штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу, і своє волевиявлення здійснює шляхом згоди на ініціативу керівництва. 
Відповідна ініціатива є обов`язковою, оскільки без неї не може бути встановлено наявність чи відсутність можливості подальшого використання особи на службі відповідно до підпункту "г" пункту 63 Положення.
Стосовно другого з наведених вище випадків - то необхідна ініціатива особи щодо участі в конкурсі. Спосіб виявлення такої ініціативи визначається порядком проведення конкурсу та може мати форму письмової заяви (рапорту).
Відтак, лише в разі, якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття посад і не подала заяви (рапорту) про участь в конкурсі на зайняття посад, виникають підстави для застосування пункту 10 розділу XI Закону України №580-VІІІ і звільнення особи за скороченням штатів.
При розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 12.09.2019 у справі №813/6369/15.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладену у постанові від 28.10.2014 у справі №21-484а14, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його незаконно звільнено.
Судовою колегією апеляційного суду встановлено, що позивач виявив бажання проходити службу в поліції, що підтверджується копіями рапорту за вх.№ 4752 від 06.11.2015 начальнику ГУ МВС України у Львівській області та заяви за вх. № 4753 від 06.11.2015 року т.в.о. начальникові ГУ МВС України у Львівській області.
Зазначені обставини встановлені також у постанові Львівського окружного адміністративного суду від 12.07.2016 у справі №813/6369/15, а тому такі у відповідності до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не підлягають доказуванню у цій справі.
ГУ МВС України у Львівській області не обґрунтувало неможливості подальшого використання позивача на службі, не врахувало його наміру проходити службу у поліції та не перевірило можливості реалізації його права на прийняття на службу до поліції.
На думку колегії суддів, ГУ МВС України у Львівській області неодноразово на виконання рішень судів поновляло позивача на посаді з 07.11.2015 та з цього ж дня звільняло. Востаннє на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.03.2019 № 1340/4329/18 ГУ МВС України у Львівській області видало наказ від 15.10.2019 №1245 о/с, яким позивача поновило на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Бориславського міського відділу міліції ГУ МВС України у Львівській області з 07.11.2015. В цей же день наказом ГУ МВС України у Львівській області від 15.10.2019 № 1246о/с позивача звільнено відповідно до пункту 64 “г” Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, наказу МВС України від 06.11.2015 № 1388 “Про організаційно-штатні питання” з органів внутрішніх справ України в запас Збройних Сил (через скорочення штатів) з 07.11.2015.
Враховуючи наведене, суд вважає, що наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 15.10.2019 №1246о/с про звільнення позивача з органів внутрішніх справ не відповідає критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до положень частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Тобто, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його незаконно звільнено.
Виходячи з того, що позивача звільнено протиправно саме з посади оперуповноваженого сектору карного розшуку Бориславського міського відділу міліції ГУ МВС України у Львівській області, то суд вважає, що існують достатні підстави для його поновлення на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Бориславського міського відділу міліції ГУ МВС України у Львівській області з 07.11.2015.
З огляду на викладене, у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання у відповідності до пункту 9 розділу ХІ “Прикінцевих та перехідних положень” Закону України “Про Національну поліцію” поновити позивача на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Бориславського відділення поліції Дрогобицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області необхідно відмовити повністю.
Судова колегія апеляційного суду звертає увагу, що відповідач неодноразово з тих самих підстав звільняв позивача з посади з 07.11.2015, та внаслідок визнання протиправними наказів про звільнення у судовому порядку поновляв з 07.11.2015. 
Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані у зазначеній Конвенції, порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.  
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16 СМ, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12 ).
Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
З наведеного вбачається, що доводи апеляційних скарг являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційних скарг слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України,  колегія   суддів,-
                                                  ПОСТАНОВИЛА:          

Апеляційні скарги Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та Головного управління Національної поліції у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.07.2020 року у справі №1.380.2019.006556 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	В. З. Улицький 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 28.10.2020