Дата документу 02.12.2020 Справа № 335/7962/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №335/7962/20                  Головуючий у 1 інстанції Крамаренко І.А.
Провадження № 22-ц/807/3346/20 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
02 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суд м. Запоріжжя від 23 вересня 2020 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за матеріалами позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Тетяни Михайлівни про визнання правочину (довіреностей) недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Т.М. про визнання правочину (довіреностей) недійсним.
Разом з вказаним позовом, надійшла заява  ОСОБА_2 про забезпечення вказаного позову.
В заяві просив суд накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3 та накласти арешт на нерухоме майно, а саме: будинок АДРЕСА_1 .
Ухвалою Орджонікідзевського районного суд м. Запоріжжя від 23 вересня 2020 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.
Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок літ. А-2, з гаражом, навіс Б, загальною площею 291,19 кв.м., АДРЕСА_1 зі всіма будівлями та господарським спорудами, який розташований на земельній ділянці площею 0,0778 га, кадастровий номер 2310100000:04:043:0395, заборонивши відчуження та розпорядження будинком.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 , як особа яка не брала участі у справі, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, незастосування норми матеріального права, які у даній справі підлягають застосуванню, та порушення норми процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову є довіреності від 09.04.2019 року та 24.12.2019 року видані відповідачкою ОСОБА_3 на розпорядження нерухомим майном, в тому числі і вказаним будинком і невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду. 
Проте, колегія суддів з зазначеним висновком суду не погоджується.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про учасників справи, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Мотивуючи арешт нерухомого майна ускладненням або неможливістю у подальшому виконання рішення суду, не навів мотивів, яким чином визнання довіреності недійсним ускладнить його виконання. 
Частиною першою статті 150 ЦПК України визначені види забезпечення позову, у тому числі забороною вчиняти певні дії. 
На думку колегії судом обраний невірний спосіб забезпечення, оскільки належним способом забезпечення позову ОСОБА_2 являлась заборона або будь які обмеження щодо реалізації повіреним своїх повноважень. 
Наклавши арешт на нерухоме майно суд не прийняв до уваги, що спору щодо самого нерухомого майна не існує. 
Крім того вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
В порушення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд першої інстанції не перевірив чи належить будинок відповідачці ОСОБА_3 . 
Так апелянтом надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно якого власником арештованого судом будинку А-2 на земельній ділянці АДРЕСА_1 являється апелянт ОСОБА_1 . 
Отже, невірний спосіб забезпечення позову призвів до арешту майна особи, яка не є учасником справи і її права власника не оспорюються. 
З огляду наведеного судова колегія вважає, що суд необґрунтовано вжив заходи забезпечення позову у спосіб заявлений позивачем, не з`ясувавши відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам і помилково не взяв до уваги інтереси інших осіб, права яких були порушені в зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 
На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,381,382,384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суд м. Запоріжжя від 23 вересня 2020 року у цій справі скасувати, у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у цій справі відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 11 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді: