ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
02 грудня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 755/12315/19
провадження № 61-8815 св 20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
Головуючого - Крата В. І.
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., Русинчука М. М.
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція»,
третя особа - ОСОБА_2 ,
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 березня 2020 року в складі судді Немировської О. В.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Євро-Реконструкція», третя особа - ОСОБА_2 про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити дії, в якому просить суд: 
-          зобов`язати ТОВ «Євро-Реконструкція» укласти договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з ОСОБА_1 та переоформити на його ім`я особовий рахунок № НОМЕР_1 ; 
-          зобов`язати ТОВ «Євро-Реконструкція» виключити з особового рахунку №  НОМЕР_1 з надання послуги з центрального опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 заборгованість у розмірі 42 458,07 грн, за гаряче водопостачання в розмірі 10 506,14 грн, яка утворилась станом на 01 лютого 2019 року.
 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2019 року взадоволені позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Не погоджуюсь з указаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Чудовська І. В. подала апеляційну скаргу. 
 
Короткий зміст оскарженої ухвали апеляційного суду 
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 березня 2020 року апеляційну скаргу Чудовської І. В., яка діє в інтересах ОСОБА_3 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2019 року визнано неподаною та повернуто скаржнику.
 
Апеляційний суд виходив із того, що ордер адвоката Чудовської І. В., долучений до апеляційної скарги на підтвердження її повноважень представляти інтереси ОСОБА_1 , не відповідає вимогам пункту 12.5 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України Рішенням від 12 квітня 2019 року № 41, зокрема, не містить номеру посвідчення адвоката України та даних про те, ким та коли воно було видане. 
 
Аргументи учасників справи
 
У червні 2020 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 16 березня 2020 року і передати справу на розгляд до апеляційного суду; посилався на порушення апеляційним судом норм процесуального права. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що повноваження адвоката на підписання апеляційної скарги підтверджується домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги від 20 січня 2020 року № б/н, який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленості стосовно об`єму наданих йому повноважень. Вказує, що на підставі цього договору була складена та підписана апеляційна скарга, що відповідає положенням статей 4, 15, 17, 43 ЦПК України. 
 
Посилаючись на положення Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», яким визначено, що статус адвоката як представника особи підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, наявні у матеріалах справи копії договору про надання правової допомоги, оригіналу ордера та копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, вважає, що у апеляційного суду не було законних підстав повертати апеляційну скаргу. 
 
Вказує, що посвідчення адвоката є документом, що підтверджує особу адвоката, а не право здійснювати адвокатську діяльність. Відсутність в ордері відомостей, номера посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане, не свідчить про недійсність ордеру. 
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
В ухвалі Верховного Суду від 30 червня 2020 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права).
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Колегія суддів приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 березня 2020 року апеляційну скаргу Чудовської І. В, яка діє в інтересах ОСОБА_3 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2019 року визнано неподаною та повернуто скаржнику.
 
Суд апеляційної інстанції виходив із того, що ордер КС № 638122 від 05 березня 2020 року, поданий до Київського апеляційного суду на підтвердження повноважень адвоката позивача, не відповідає вимогам пункту 12.5 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41. 
 
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду не погоджується з указаним висновком з огляду на наступне.
 
Відповідно до частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
 
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 817/66/16 (провадження № 11-185апп19) вказано, що положеннями статті 26 Закону № 5076-VI визначено, що «адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, що узгоджується зі статтею 14 Правил адвокатської етики. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом. Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій. Частина друга статті 27 Закону                                                            № 5076-VI регламентує вичерпні випадки вчинення договору про надання правової допомоги усно: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк. Системний аналіз положень статей 26 та 27 Закону № 5076-VI дозволяє дійти висновку, що надання правової допомоги адвокатом без укладення договору в письмовій формі, зокрема лише на підставі довіреності, не допускається, окрім випадків, передбачених частиною другою статті 27 цього Закону».
 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2020 року в справі № 185/2794/19 (провадження № 61-15882св19) вказано, що «у частині першій статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Обґрунтовуючи висновок про необхідність повернення апеляційної скарги з підстав підписання її особою, яка не мала права її підписувати, апеляційний суд виходив із того, що за доданим до скарги договором про надання правничої допомоги та представництва в суді від 22 квітня 2019 року Остапуля Н. П. надає (правничу) допомогу та здійснює представництво ОСОБА_2 у всіх судах, передбачених законодавством України, в тому числі з правом оскарження рішень, постанов і ухвал суду, проте відповідно до вказаного договору у представника відсутнє право на підписання апеляційної скарги. Системний аналіз норм статті 64 ЦПК України дає підстави для висновку, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, усі належні їй процесуальні права та обов`язки, передбачені процесуальним законом, окрім тих повноважень, щодо здійснення яких наявні певні застереження у виданій йому довіреності або ордері. Відповідно, відсутність застереження щодо повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії від імені особи, яку він представляє, має оцінюватися як наявність у представника такого процесуального повноваження. Разом із тим, повертаючи апеляційну скаргу без розгляду на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України, апеляційний суд не врахував, що вказана норма процесуального права підлягає застосуванню у разі, якщо апеляційна скарга підписана особою, яка не має права її підписувати, не взявши при цьому до уваги, що відповідно до доданого до апеляційної скарги договору про надання правової (правничої) допомоги та представництво в суді від 22 квітня 2019 року Остапуля Н. П. наділена повноваженнями на оскарження судових рішень, що в свою чергу логічно включає і право підписання апеляційної скарги від імені довірителя - ОСОБА_2 (а.с. 80). Вказане свідчить, що апеляційну скаргу від імені ОСОБА_2 було подано та підписано його представником - адвокатом Остапулею Н. П., повноваження якої на вчинення такої дії узгоджуються з матеріалами справи».
 
Апеляційний суд встановив, що апеляційну скаргу в інтересах позивача подано та підписано адвокатом Чудовською І. В., яка діяла в інтересах ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги від 20 січня 2020 року, ордеру КС № 638122 від 05 березня 2020 року в Київський апеляційний суд, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 03 листопада 2011 року № 4143. 
 
У зв`язку з викладеним колегія суддів вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для повернення апеляційної скарги з посиланням на відсутність доказів на підтвердження наявності у Чудовської І. В. права підписувати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у даній справі від імені позивача.
 
Апеляційний суд повертаючи апеляційну скаргу, виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, наслідком чого стало порушення права особи на судовий захист.
 
Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
 
У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необхідним скасувати оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції, з передачею справи до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
 
Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 16 березня 2020 року скасувати, справу № 755/12315/19 передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.
 
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала Київського апеляційного суду від 16 березня 2020 року втрачає законну силу.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     В. І. Крат
 
Судді                                                                                                  Н. О. Антоненко
 
                                                                                                            І. О. Дундар
 
Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук