ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/7170/19                                       Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                                                                                     Вєкуа Н.Г.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Бужак Н.П., Кобаля М.І.;
за участю секретаря:      Несін К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від      02 березня 2020 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - 10 березня 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: Постійно діюча конкурсна комісія для проведення конкурсів на зайняття посади керівника закладу охорони здоров`я, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та підпорядкований Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, скасування наказу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2019 року, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач), треті особи - Постійно діюча конкурсна комісія для проведення конкурсів на зайняття посади керівника закладу охорони здоров`я, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та підпорядкований Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01001, м. Київ, вул. Прорізна, буд. 19), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про: 
визнання протиправним та скасування Наказу Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Про призначення на посаду начальника Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_2 » № 331/к від 09.04.2019; 
визнання результатів конкурсу на зайняття посади начальника Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи оголошеного 21.02.2019 недійсними.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що вважає оскаржуваний наказ Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Про призначення на посаду начальника Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_2 » №331/к від 09.04.2019 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, в зв`язку із тим, що кандидат, який обраний за результатами конкурсу на вказану посаду не відповідав установленим в законодавстві вимогам. Оскаржуваний наказ бу прийнятий відповідачем незважаючи на ту обставину, що процедура проведення конкурсу була оскаржена позивачем до суду.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від      02 березня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю: 
визнано протиправним та скасовано Наказ Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Про призначення на посаду начальника Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_2 » № 331/к від 09.04.2019; 
визнано результати конкурсу на зайняття посади начальника Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, оголошеного 21.02.2019 року, недійсними.
Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем у справі подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
20 листопада 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду представником  ОСОБА_1  - Даниловою Катериною Артурівною подано клопотання про зупинення провадження у справі №640/7170/19 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №640/5556/2019, колегія суддів зазначає наступне.
Зазначене вище клопотання обґрунтоване тим, що висновки, які будуть зроблені Верховним Судом за результатами розгляду адміністративної справи №640/5556/19, зокрема, щодо наявності або відсутності у позивача порушеного права та інтересу, а також щодо можливості позивачу, як учасника конкурсу, реалізувати своє право визначене КАС України шляхом оскарження у судовому порядку рішень Конкурсної комісії, оформлених протоколами №1 від 21.02.2019 р., №2 від 20.03.2019 р. та №3 від 20.03.2019 р. та відновлення у такий спосіб своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів, будуть мати істотне значення для вирішення справи №640/7170/19 в межах якої оскаржується наказ Департаменту охорони здоров`я ВО КМР (КМДА) №331/к від 01.04.2019 р. про призначення ОСОБА_2 начальником Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, винесеного на підставі вказаних вище протиправних рішень Конкурсної комісії, зазначено, що наразі існують підстави для зупинення провадження у справі №640/7170/19 за апеляційною скаргою Департаменту охорони здоров`я ВО BMP (КМДА) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2020 р. до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у справі №640/5556/19.
Підстави зупинення провадження у справі визначено ст.236 КАС України.
Так, відповідно до ч. ч. 1,2       ст.236 КАС України, суд зупиняє провадження у справі в разі: 1) смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи, ліквідації суб`єкта владних повноважень, іншого органу, а також злиття, приєднання, поділу, перетворення юридичної особи, які були стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво, - до встановлення правонаступника; 2) необхідності призначення або заміни законного представника сторони чи третьої особи - до вступу у справу законного представника; 3) об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду; 4) звернення обох сторін з клопотанням про надання їм часу для примирення - до закінчення строку, про який сторони заявили у клопотанні; 5) перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції; 6) прийняття рішення про врегулювання спору за участю судді - до припинення врегулювання спору за участю судді.
Суд має право зупинити провадження у справі в разі: 1) захворювання учасника справи, підтвердженого медичною довідкою, що перешкоджає прибуттю до суду, якщо його особиста участь буде визнана судом обов`язковою, - до одужання; 2) знаходження учасника справи у довгостроковому відрядженні, якщо його особиста участь буде визнана судом обов`язковою, - до повернення з відрядження; 3) перебування учасника справи на альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання або на строковій військовій службі - до припинення перебування на альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання або на строковій військовій службі; 4) призначення судом експертизи - до одержання її результатів; 5) перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції; 6) направлення судового доручення щодо збирання доказів - до надходження ухвали суду, який виконував доручення, про виконання доручення або неможливість виконання доручення; 7) звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави - до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів; 8) надходження заяви про відвід - до вирішення питання про відвід; 9) розгляду типової справи і оприлюднення повідомлення Верховного Суду про відкриття провадження у зразковій справі - до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі; 10) постановляння ухвали про тимчасове вилучення доказів державним виконавцем для дослідження судом - до закінчення виконавчого провадження з вилучення доказів для дослідження судом.
Надаючи оцінку зазначеній вище вимозі представника позивача колегія суддів приходить до висновку, що зазначена вимога є передчасною, оскільки зазначені справи є не пов`язаними та не стосуються одна одної.
Окрім зазначеного вказує, що у справі №640/5556/19 постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2020 року набрала законної сили.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції, що 10.09.2018 року Департаментом охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було видано наказ «Про утворення постійно діючої конкурсної комісії для проведення конкурсів на зайняття посад керівників закладів охорони здоров`я, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та підпорядковані Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» №1792/к, відповідно до якого утворено та затверджено персональний склад постійно діючої конкурсної комісії для проведення конкурсів на зайняття посад керівників закладів охорони здоров`я, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва та підпорядковані Департаменту охорони здоров`я виконавчого комітету Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).
Наказом «Про проведення конкурсу на зайняття посади начальника Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи» №151/к від 06.02.2019 року, Департаментом охорони здоров`я зобов`язано провести конкурс на зайняття посади начальника Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи.
Постійно діючою конкурсною комісією на своєму засіданні було прийнято рішення, оформлене протоколом № 1 від 21.02.2019 року про оголошення конкурсу на зайняття посади начальника Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи.
Відповідно до протоколу конкурсної комісії №2 від 20.03.2019 року свої заяви разом із доданими до них документами для участі в конкурсі подали наступні претенденти: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , серед яких до участі конкурсі були допущені позивач та ОСОБА_2 
28.03.2019 року на засіданні конкурсної комісії було заслухано кандидатів з їх конкурсними пропозиціями та проектом розвитку Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи на середньострокову перспективу та проведено співбесіди, за результатами яких переможцем конкурсу на зайняття посади начальника Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи було визначено ОСОБА_2 .
В зв`язку із чим, було вирішено питання внести відповідне подання директору Департаменту охорони здоров`я виконавчого комітету Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про призначення переможця конкурсу ОСОБА_2 на посаду начальника Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи та доручено голові конкурсної комісії ОСОБА_5 підписати відповідне подання про призначення ОСОБА_6 на посаду начальника Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи.
Не погоджуючись з оскаржуваними рішеннями конкурсної комісій, оформленими протоколами №1 від 21.02.2019 р., №2 від 20.03.2019 р. та №3 від 28.03.2019 р., вважаючи їх протиправними та такими, що прийняті конкурсною комісією всупереч вимогам чинного законодавства, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом про визнання їх протиправними та скасування (справа №640/5556/19).
У той же час, 09.04.2019 р. Департаментом охорони здоров`я виконавчого комітету Київської міської ради було винесено оскаржуваний наказ №331/к «Про призначення на посаду начальника Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_2 ».
Позивач з оскаржуваним наказом не погоджується, вважає його протиправним, внаслідок чого звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із вказаним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Так, наказом Департаменту охорони здоров`я «Про призначення на посаду начальника Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_2 » від 09 квітня 2019 року №331/к призначено ОСОБА_2 на посаду начальника Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи з 10 квітня 2019 року шляхом укладання з ним контракту за результатами конкурсу.
Відповідно до п.п. 18 - 19 ч. 1 ст. 4 КАС України, нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Водночас, як визначено в рішенні Конституційного Суду України № 2-зп/1997 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення підпункту 2 пункт З розділу IV Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно правових актів органів Верховної Ради України (справа про акти Верховної Ради України) від 23 червня 1997 року № 3/35-313, за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію. Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оскарження останнього.
На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що правові акти індивідуальної дії своїми приписами мають породжувати (породжують) права і обов`язки конкретних осіб, на яких спрямована їх дія. У такому випадку реалізується компетенція видавця цього акту як суб`єкта владних повноважень, уповноваженого управляти поведінкою іншого суб`єкта, а відповідно інший суб`єкт зобов`язаний виконувати його вимоги та приписи.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у листі від 26 грудня 2005 року № 3.2.-2005.
Окрім зазначеного вище, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що нормативно-правові акти можуть бути оскаржені широким колом осіб (фізичних та юридичних), яких вони стосуються. Індивідуальні ж акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені.
Аналогічна правова позиція викладена у листі Вищого адміністративного суду України від 01 червня 2010 року за № 781/11/13-10 та у постанові Верховного суду України від 28 лютого 2017 року у справі № 21-3829а16.
Отже, на час оскарження позивачем рішень Постійно діючої комісії та наказу про призначення на посаду, останні вичерпали свою дію, тому як проведення конкурсу було завершено, а на час прийняття оскаржуваного судового рішення Департаментом охорони здоров`я з ОСОБА_2 вже було укладено трудовий контракт, для чого існували всі необхідні підстави, що не було взято до уваги судом першої інстанції.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржуваний наказ Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Про призначення на посаду начальника Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_2 » № 331/к від 09.04.2019  фіксує певні обставини та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій; має рекомендаційний характер; сам по собі не породжує певних правових наслідків; його результати не мають обов`язкового характеру для позивача; він не є документом, який містить норми права загальної або індивідуальної дії; він не може створювати нових правових норм, доповнювати чи нормативне регулювання.
Відтак, наказ Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Про призначення на посаду начальника Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_2 » № 331/к від 09.04.2019 не має обов`язкового характеру для позивача та не набуває статусу нормативного чи індивідуально-правового акту, а тому позовна вимога про скасування цього наказу не може бути предметом розгляду за поданим у даній справі позовом ОСОБА_1 .
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №8025/1256/16-а.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).
У п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС України зазначено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції стосовно заявника.
У п. п. 4.1 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Таким чином, з моменту призначення ОСОБА_2 на посаду та укладення з ним трудового контракту, скасування рішень Постійної діючої конкурсної комісії та наказу Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не може повернути позивача та ОСОБА_2 в попередній правовий стан, оскільки з останнім вже укладено трудовий контракт, а отже відновити права та інтереси, що існували на час прийняття оскаржуваних рішень є неможливим.
Відсутність у позивача прав чи обов`язків у зв`язку із ухваленням оскаржуваних рішень Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не породжує для нього і права на захист, тобто права на звернення із адміністративним позовом.
На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є правовими актами ненормативного характеру, тобто актами індивідуальної дії і стосуються призначення на посаду ОСОБА_2 , тобто виключно визначеного у них суб`єкта, і встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до відповідної особи, розраховані на одноразове застосування (призначення особи) і після реалізації вичерпали свою дію.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі не досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до не правильного висновку щодо задоволення позовних вимог, а тому постанова суду першої інстанції має бути скасована з постановленням нової про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень      та      у спосіб, що визначені      Конституцією      та      законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод      та      інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.
Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому рішення  Окружного адміністративного суду міста Києва від      02 березня 2020 року  підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - задоволити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від      02 березня 2020 року - скасувати. 
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: Постійно діюча конкурсна комісія для проведення конкурсів на зайняття посади керівника закладу охорони здоров`я, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та підпорядкований Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, скасування наказу - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.
(Повний текст виготовлено - 07 грудня 2020 року).

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк          
          
Судді:                                                                                                      Н.П. Бужак,

                                                                                                    М.І. Кобаль