ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

04 листопада 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/5397/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Щербака А.А.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 липня 2020 року (суддя 1-ї інстанції Голобутовський Р.З.)  у справі №160/5397/20 за позовом   ОСОБА_1  до  Національного агентства з питань запобігання корупції     про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

19.05.2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції про  визнання протиправною відмову Національного агентства з питань запобігання корупції оформлену листом № 23-06/14870/20 від 23.04.2020 року та зобов`язання Національне агентство з питань запобігання корупції вилучити з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення відомостей про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , як особу, яка вчинила корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відмова Національного агентства з питань запобігання корупції про вилучення з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення відомостей про ОСОБА_1 , яка оформлена листом № 23-06/14870/20 від 23.04.2020 року є протиправною, оскільки статтю, за якою позивача постановою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15.03.2012 року, що залишена в силі постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.04.2012 року, притягнуто до адміністративної відповідальності – декриміналізовано та відповідно до вимог ст. 39 КУпАП, якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню.
Відповідач не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скаргу обґрунтована тим, шо правові підстави для задоволення позову відсутні, а дії відповідача не порушують прав та інтересів позивача.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить відмовити у її задоволенні.
У відзиві зазначає, що корупційне законодавство зазнало  змін. Норми законодавства, за якими позивача притягнуто до відповідальності виключені, проте законодавства щодо вилучення інформації з реєстру є недосконалим. Наявність такої інформації в реєстрі порушує його права та інтереси.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, внаслідок наступного.
Судом встановлено, що постановою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15.03.2012 року у справі № 3-58/12, провадження № 3/431/437/12, яка залишена в силі постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.04.2012 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-2 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 850 гривень, з конфіскацією незаконно одержаної неправомірної вигоди матеріального характеру в сумі 2000 гривень.
Відповідно до загальновідомої інформації, яка розміщена за посиланням: https://corruptinfo.nazk.gov.ua/ на офіційному інтернет-сайті “Єдиний державний реєстр осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення”, дані про вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення внесені до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення.
У квітні 2020р. ОСОБА_1 звернувся до Національного агентства з питань запобігання корупції з заявою щодо вилучення відомостей стосовно нього з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення.
За результатами розгляду звернення ОСОБА_1 . Національним агентством з питань запобігання корупції прийнято рішення про відмову у вилученні з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення відомостей про заявника, яке оформлене листом № 23-06/14870/20 від 23.04.2020 року.
Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.
Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив із системного аналізу норм чинного законодавства України, а також з тієї обставини, що діяння, за яке позивача 15.03.2012 року було притягнуто до адміністративної відповідальності, з 18.05.2013 року не є корупційним правопорушенням.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.
Як свідчать встановлені обставини справи, постановою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15.03.2012 року у справі № 3-58/12, провадження № 3/431/437/12, яка залишена в силі постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.04.2012 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-2 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 850 гривень, з конфіскацією незаконно одержаної неправомірної вигоди матеріального характеру в сумі 2000 гривень.
У квітні 2020р. позивач звернувся до відповідача з проханням виключити його з Реєстр відомості про осіб які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення/яких притягнуто до відповідальності за корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення з посиланням зміни норм чинного законодавства, а саме виключення з КУпАП ст. 172-2 та положення ст. 39 КУпАП. (а.с. 5, 6)
Відповідачем на звернення позивача надана відповідь, що Положення про Єдиний державний реєстр осіб, які вчинили корупційні правопорушення, має виключні підстави для виключення такої інформації, а норми КУпАП не регулює порядок ведення та формування реєстру. (а.с. 7, 8).
Спір фактично полягає у протиправній відмові відповідача щодо виключення інформації з реєстру відносно позивача з підстав зміни норм чинного законодавства, а саме виключення з КУпАП ст. 172-2 та неврахування  положення ст. 39 КУпАП.
Колегія суддів приходить до наступного висновку.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 11 Закону України "Про запобігання корупції" (далі - Закон) до повноважень Національного агентства належить, зокрема, забезпечення ведення Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення (далі- Реєстр).
Частиною першою статті 59 Закону встановлено, що відомості про осіб, яких притягнуто до кримінальної, адміністративної, дисциплінарної або цивільно-правової відповідальності за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, а також про юридичних осіб, до яких застосовано заходи кримінально-правового характеру у зв`язку з вчиненням корупційного правопорушення, вносяться до Реєстру, що формується та ведеться Національним агентством.
Відповідно до частини другої статті 59 Закону Положення про Реєстр, порядок його формування та ведення затверджуються Національним агентством.
Так, до початку ведення Національним агентством Реєстру повноваження щодо ведення Реєстру, здійснювалися Міністерством юстиції України, а також Головним територіальним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим та головними територіальними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі згідно з Положенням про Єдиний державний реєстр осіб, які вчинили корупційні правопорушення, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 11.01.2012 № 39/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 11.01.2012 за № 28/20431.
Враховуючи зазначене, відповідно до вимог законодавства, інформацію про осіб які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення/яких притягнуто до відповідальності за корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення вносяться до Реєстру.
Національне агентство здійснює повноваження із забезпечення ведення Реєстру з 01.02.2019.
Внесення інформації щодо позивача до Реєстру здійснено Міністерством юстиції України, а зазначені відомості передані Міністерством юстиції України до Національного агентства 01.02.2019.
Позивачем не спростовується правомірність внесення інформації до Реєстру.
Рішенням Національного агентства від 09.02.2018 № 166, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.03.2018 за № 345/31797 затверджено Положення про Єдиний державний реєстр осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення.
Пунктом 8 розділу II Положення про Реєстр встановлено, що підставами для вилучення з Реєстру відомостей про особу, яка вчинила корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення, є ухвала суду про скасування вироку, винесення виправдувального вироку, відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення, розпорядчого документа або судового рішення про скасування розпорядчого документа про накладення дисциплінарного стягнення.
Враховуючи зазначені норми,  підстави щодо вилучення з Реєстру відомостей є вичерпним, інших підстав для вилучення з Реєстру відомостей про особу, яка вчинила корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення чинне законодавство не передбачає.
Таким чином відмова відповідача на звернення позивача ґрунтується на нормах чинного законодавства, а отже не  є протиправною.
Щодо посилання позивача на зміну норм в законодавстві та врахування ст. 39 КУпАП, колегія суддів зазначає наступне.
Посилання позивача на зміну в законодавстві, виключення з КУпАП ст. 172-2, є помилковими, оскільки виключення такої норми не є підставою для вилучення з Реєстру відомостей, згідно до Положення.
Норма  ст. 39 КУпАП регулює правовідносини, які виникають під час застосування КУпАП і слугує кваліфікуючою ознакою для застосування деяких статей КУпАП, які передбачають накладення стягнення за повторне вчинення правопорушення.
Водночас, нормами КУпАП не регулюється порядок формування та ведення Реєстру, що виключає можливість застосування статті 39 КУпАП, як підстави вилучення відомостей про особу із Реєстру.
Крім того, позивач у позові не наводить факту, які саме його права є порушеним.
Формування, ведення та надання відомостей з Реєстру здійснюватися Національним агентством виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, на думку колегія суддів, діяльність Національного агентства, щодо ведення Реєстру полягає в офіційному фіксуванні відомостей про осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, згідно із відповідним рішенням суду, і така дія є похідною від них.
Підстави  щодо вилучення з Реєстру відомостей є вичерпним, інших підстав для вилучення з Реєстру відомостей про особу, яка вчинила корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення чинне законодавство не передбачає.
Внесення до Реєстру відомостей не впливає на юридичне становище особи, не змінює характеру й обсягу її прав та обов`язків та існуючого стану правовідносин, а також не містить ознак управління діяльністю інших суб`єктів.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
На переконання суду, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.
Наявна у Реєстрі інформація не впливає на юридичне становище позивача, не змінює характеру й обсягу його прав і обов`язків та існуючого стану правовідносин. 
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Судом першої інстанції не встановлено факту порушення діями відповідача прав та охоронюваних законом інтересів позивача, та таких не встановлено і судом апеляційної інстанції.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку задовольняючи позов, та тому рішення підлягає скасуванню, з прийняттям  нового судового рішення про відмову у  задоволенні  позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції задовольнити.
Рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 липня 2020 року у справі №160/5397/20 за позовом   ОСОБА_1  до  Національного агентства з питань запобігання корупції  про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії – скасувати та прийняти у справі нове судове рішення.
У задоволенні позову відмовити.
          Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття  та не підлягає  касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак