ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 грудня 2020 року           справа №200/3373/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д.,
секретар Сізонов Є.С.,
за участі представника відповідача Помалюк І.В., 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року у справі № 200/3373/20-а (головуючий І інстанції Куденков К.О., повний текст постанови складений 03.08.2020р. в м. Слов`янськ Донецької області) за позовом Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

                                                     УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними і скасувати податкове повідомлення-рішення № 0005935341 від 05 березня 2020 року.
В обґрунтування позову зазначив, що відповідачем нараховані штрафні санкції за порушення сплати узгодженого зобов`язання з податку на додану вартість згідно податкової декларації, проте позивачу Сертифікатом ТПП засвідчено настання обставин непереборної сили при здійсненні діяльності на території Донецької області та дотриманні норм законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов`язкових платежів з 14 квітня 2014 року. Зазначає, що позивач здійснив перереєстрацію з непідконтрольної українській владі території (м. Донецьк) до м. Покровськ. Зазначені населені пункти належать до території проведення антитерористичної операції. Вважає, що позивач є звільненим з 14 квітня 2014 року від відповідальності за неналежне виконання своїх зобов`язань щодо сплати штрафних санкцій. У зв`язку з подіями 2014 року на території Донецької і Луганської областей ним втрачено більш ніж третину основних засобів, що значно вплинуло на економічний стан підприємства і спричинило ті обставини, за які відповідачем застосовані штрафні санкції. Наголошує на тому, що відповідач здійснив неправомірні дії в частині несвоєчасного відображення в ІКП інформації про оскарження позивачем податкових повідомлень-рішень. Вважає, що порушуючи вимоги п. 25 Порядку 569, вилучив з електронного рахунку позивача грошові кошти і направив ці кошти на погашення штрафних санкцій, проте ці кошти мали бути списані в рахунок сплати відповідних податкових зобов`язань за декларацією з ПДВ за грудень 2019 року.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування усіх обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом не враховано порушення відповідачем Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість № 569, а саме, порушуючи встановлений порядок погашення, самостійно визначеного податкового зобов`язання на підставі податкової декларації, відповідач змінив напрямок коштів, які слугували джерелом погашення зобов`язання по декларації за грудень 2019 року. Звертає увагу суду на неправомірно вилучені з СЕА ПДВ (казначейського рахунку) були направлені на погашення боргу по штрафним санкціям, що порушує вимоги Порядку № 569. Неправомірні дії відповідача в частині несвоєчасного відображення в ІКП інформації про оскарження ППР. Вважає, що судом не враховано практику Верховного Суду по справі №826/442/13-а. Наголошує на тому, що, на думку позивача, суд ухилився від дослідження підстав списання грошових коштів з рахунку позивача в системі електронного адміністрування податку на додану вартість щодо сплати зобов`язання по декларації за грудень 2019 року.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції.
Представник позивача до суду не прибув, надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність.
Суд, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Дочірнє підприємство "Донецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" зареєстроване як юридична особа (ідентифікаційний код 32001618), знаходиться за адресою: 85307, Донецька область, м. Покровськ, вул. Захисників України, будинок, 2 і перебуває на обліку у відповідача, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1005254186 від 17.04.2019, а також відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, безоплатний доступ до яких забезпечується на підставі Порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 10.06.2016 № 1657/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 червня 2016 за № 839/28969.
Відповідно до  витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1005672620 від 21.08.2019, станом на 01.11.2014 Дочірнє підприємство "Донецький облавтодор" знаходилося за адресою: 83001, Донецька область, м. Донецьк, проспект Комсомольський, будинок 6А (т. 1 а.с. 34-69).
Матеріали справи містять сертифікат (висновок) Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили від 1 вересня 2014 року № 2732/05-4, де зазначено, що відповідно до пунктів 100.4 і 100.5 статті 100 Податкового кодексу України, на підставі наданих документів, Торгово-промислова палата України засвідчує настання обставин непереборної сили з 30 липня 2014 року Дочірньому підприємству «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справлення та сплати податків та обов`язкових платежів. На момент видачі сертифікату (висновку) Торгово-промисловою палатою України обставини непереборної сили тримають і дату закінчення їх терміну встановити неможливо (т. 1 а.с.13-14).
Також в матеріалах справи наявні: копія витягу з кримінального провадження №12017050630001182 щодо викрадення транспортних засобів в період з листопада 2014 року по липень 2015 року, які є власністю ДП «Донецький облавтодор»; копія ухвали Волноваського районного суду Донецької області від 2 серпня 2017 року (№221/3754/17), якою зобов`язано начальника Волноваського відділу ГУНП в Донецькій області невідкладно внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідні відомості за заявою ДП «Донецький облавтодор» від 6 липня 2017 року про вчинення кримінального правопорушення та розпочати розслідування; копія заяви начальнику Волноваського відділу поліції ГУНП України у Донецькій області вх. № 3648 від 06.07.2017 щодо прийняття заяви про кримінальне правопорушення; копія переліку транспортних засобів, навісного обладнання та засобів малої механізації, які знаходяться на балансі філій «ДП «Донецький облавтодор» і в цей час є недоступними або вкрадені; копія витягу з кримінального провадження № 12015050410001399 щодо викрадення  в травні 2014 року документів бухгалтерського та податкового обліку ДП «Донецький облавтодор»; копії фінансової звітності позивача; а також копія статуту ДП "Донецький облавтодор" (т.1 а.с. 15-33, 70-95).
Відповідачем проведена камеральна перевірка Дочірнього підприємства "Донецький облавтодор" з питання своєчасності сплати узгодженого зобов`язання з податку на додану вартість згідно з податковою декларацією з податку на додану вартість за грудень 2019 № 9332016382 від 20.01.2020 термін сплати 30.01.2020, за результатами якої складений акт № 136/05-99-53-41/32001618 від 13.02.2020 (т. 1 а.с. 8-10.)
Висновками акту перевірки встановлено порушення позивачем підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, пункту 57.1 ст. 57, пункту 203.2 статті 203 Податкового кодексу України в частині несвоєчасної сплати суми узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість по податковій декларації з податку на додану вартість за грудень 2019 року №9332016382 від 20.01.2020 з граничним терміном сплати 30.01.2020.
В акті перевірки № 136/05-99-53-41/32001618 від 13.02.2020 зазначено, що перевіркою повноти і своєчасності сплати узгоджених сум податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період з 30.01.2020 по 31.01.2020 встановлено, що ДП "Донецький облавтодор" несвоєчасно сплачена сума узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 3494506,51 грн., а саме: податкове зобов`язання  з податку на додану вартість у сумі 4011684 грн. (згідно з податковою декларацією з податку на додану вартість за грудень 2019 року № 9332016382 від 20.01.2020) з граничним терміном сплати 30.01.2020, було погашено ДП "Донецький облавтодор" частково з порушенням граничного терміну за рахунок надходження до бюджету коштів з рахунку в системі електронного адміністрування ПДВ платіжне доручення № 13708289 від 31.01.2020 на суму 2864 грн., із затримкою 1 день, платіжне доручення № 13708288 від 31.01.2020 на суму 3491642,51 грн. із затримкою 1 день.
Відповідно до наявної в матеріалах справи роздруківки податкової декларації ДП "Донецький облавтодор" з податку на додану вартість за грудень 2019 року від 20.01.2020, визначено суму податку на додану вартість для сплати до державного бюджету в розмірі 4011684,00 грн., і відповідну квитанцію від 20.01.2020 про надіслання декларації засобами електронного зв`язку (реєстраційний № 9332016382).(т. 1 а.с.11-12).
На підставі акта перевірки № 136/05-99-53-41/32001618 від 13.02.2020 відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № 0005935341 від 5 березня 2020 року, яким на підставі ст. 126 Податкового кодексу України, за затримку на один календарний день сплати грошового зобов`язання в сумі 3494506,51 грн., до позивача застосовний штраф у сумі 349450,65 грн. (10 %) (т. 1 а.с. 6-7).
Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Статтею 15 Податкового кодексу України на платників податків покладений обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Підпунктами 16.1.2 і 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Податковим обов`язком є обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (п. 36.1 ст. 36 вказаного Кодексу).
Положення ст. 126 Податкового кодексу України щодо застосування штрафної санкції застосовується у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.
Пунктом 62.1 ст. 62 Податкового Кодексу України окреслено, що податковий контроль здійснюється, зокрема, шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
За унормуванням п.75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
За визначенням п. 76.1 ст. 76 Податкового кодексу України, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.
Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.
Так, відповідно до п. 86.2 Податкового кодексу України, за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
У свою чергу, приписами пункту 86.7 ст. 86 Податкового кодексу України передбачено, що у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта (довідки). Такі заперечення розглядаються контролюючим органом протягом п`яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податку (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень, про що такий платник податку зазначає у запереченнях.
У разі якщо платник податку виявив бажання взяти участь у розгляді його заперечень до акта перевірки, контролюючий орган зобов`язаний повідомити такого платника податків про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень, але не пізніше ніж за два робочих дні до дня їх розгляду.
Участь керівника відповідного контролюючого органу (або уповноваженого ним представника) у розгляді заперечень платника податків до акта перевірки є обов`язковою. Такі заперечення є невід`ємною частиною акта (довідки) перевірки.
Рішення про визначення грошових зобов`язань приймається керівником контролюючого органу (або його заступником) з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.
Приписами п. 86.8 ст. 86 Податкового кодексу України передбачено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.
В матеріалах справи наявна декларація з ПДВ за грудень 2019 року (реєстраційний № 9332016382 від 20.01.2020 р.), якою позивачем задекларовано до сплати 4011684, 00 грн. (граничний термін сплати 30.01.2020 р.).
Матеріали справи також містять витяг з електронного кабінету платника ПДВ ДП "Донецький облавтодор" станом на 29.02.2020, відповідно до якого, станом на 29.01.2020 у позивача була заборгованість з ПДВ у розмірі 1814872,18 грн., а також пеня в розмірі 1089,68 грн., станом на 30.01.2020 у позивача була заборгованість з ПДВ у розмірі 5430229,99 грн., у тому числі 4011684,00 грн. за декларацією з ПДВ за грудень 2019 року, а також пеня в розмірі 4763,49 грн. (т.1 а.с. 171-184).
Відповідно до витягу з інтегрованої картки платника ДП "Донецький облавтодор" з ПДВ,  станом з 03.01.2020 у позивача виникає податковий борг (недоїмка) з ПДВ, яка станом на 29.01.2020 складає 1813782,50 грн., а також пеня в розмірі 1089,68 грн., станом на 30.01.2020 у позивача був податковий борг з ПДВ у розмірі 1413782,50 грн., а також пеня в розмірі 4763,49 грн., станом на 31.01.2020, у позивача був податковий борг з ПДВ у розмірі 5425466,50 грн., з урахуванням 4011684,00 грн. за декларацією з ПДВ за грудень 2019 року, а також пеня в розмірі 4763,49 грн. (т. 2 а.с. 89-105).
Із витягу з інтегрованої картки платника також вбачається, що 24.01.2020 частково погашений податковий борг з ПДВ на суму 114548,00 грн. у зв`язку з надходженням до бюджету коштів з рахунку в системі електронного адміністрування ПДВ згідно з платіжним дорученням № 10548809 від 24.01.2020. За рахунок цих коштів зменшений податковий борг за штрафною санкцією за податковим повідомленням-рішенням № 0020595341 від 30.01.2020 частково погашений податковий борг з ПДВ на суму 400000,00 грн. у зв`язку з надходженням до бюджету коштів з рахунку в системі електронного адміністрування ПДВ згідно з платіжним дорученням № 13118329 від 30.01.2020. За рахунок цих коштів зменшений податковий борг на суму 241147,81 грн. за штрафною санкцією за податковим повідомленням-рішенням № 0020595341, на суму 75530,97 грн. за штрафною санкцією за податковим повідомленням-рішенням № 0020595341, на суму 83321,22 грн. за штрафною санкцією за податковим повідомленням-рішенням № 0021285341.
Питання, пов`язані з обчисленням, нарахуванням і сплатою ПДВ, врегульовані розділом V цього Кодексу.
За правилами підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату (підпункт 14.1.115 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
За змістом пункту 203.1 статті 203 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Вказане положення пункту 203.2 статті 203 Податкового кодексу України кореспондується з нормою абзацу 1 пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, відповідно до якої, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, на підставі пункту 203.2 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.
Сплату грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) (пункт 87.1 статті 87 Податкового кодексу України).
За змістом пункту 31.1, пункту 31.3 статті 31 Податкового кодексу України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.
Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо. Зміна платником податку, податковим агентом або представником платника податку чи контролюючим органом встановленого строку сплати податку та збору забороняється, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
На підставі пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
За правилами підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи наділені, зокрема, правом застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.
Пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України обумовлено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:
при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;
при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Таким чином, як передбачено у пункті 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, підставою для застосування штрафних санкцій є несплата платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 87.1 статті 87 Податкового кодексу України, джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.
Джерелом самостійної сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість є суми коштів, джерела яких зазначені в абзаці першому цього пункту та обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. У разі сплати податкових зобов`язань, що виникли до 1 липня 2015 року, та/або погашення податкового боргу за податковими зобов`язаннями, що виникли до 1 липня 2015 року, перерахування коштів до бюджету здійснюється безпосередньо з поточних рахунків платника податків, відкритих у банках.
Сплату грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також:
а) за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника);
б) за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів з урахуванням особливостей, визначених у пункті 43.4-1 статті 43 цього Кодексу; в) за рахунок суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (на підставі відповідної заяви платника) до Державного бюджету України.
Не можуть бути джерелом погашення податкового боргу, крім погашення податкового боргу з податку на додану вартість (крім податкового боргу, що виник до 1 липня 2015 року), кошти на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. Для погашення такого податкового боргу за рахунок коштів на рахунку платника податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість центральний орган виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, за умови наявності підстав, передбачених статтею 95 цього Кодексу, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр, у якому зазначаються найменування платника податків, податковий та індивідуальний податковий номер платника податків та сума податкового боргу, що підлягає перерахуванню до бюджету (крім сум податкового боргу за податковими зобов`язаннями з податку на додану вартість, що підлягали сплаті до державного бюджету та за якими сформовано реєстр для перерахування коштів до державного бюджету з рахунка у системі електронного адміністрування відповідно до пункту 200.2 статті 200 цього Кодексу). Порядок формування та надсилання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, такого реєстру визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно пункту 87.2 статті 87 Податкового кодексу України визначено, що джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.
За змістом пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Електронне адміністрування податку на додану вартість визначається статтею 200-1 ПК України.
На підставі пункту 200-1.1 статті 200-1 Податкового кодексу України, система електронного адміністрування податку на додану вартість забезпечує автоматичний облік в розрізі платників податку:
суми податку, що містяться у виданих та отриманих податкових накладних та розрахунках коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних;
суми податку, сплачені платниками при ввезенні товару на митну територію України;
суми поповнення та залишку коштів на рахунках в системі електронного адміністрування податку на додану вартість;
суми податку, на яку платники мають право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних;
інші показники, які згідно з вимогами пункту 34 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу враховуються під час обрахунку суми податку, обчисленої за формулою, визначеною пунктом 200-1.3 ст. 200-1 цього Кодексу.
Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість встановлюється Кабінетом Міністрів України.
З рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника перераховуються кошти до державного бюджету в сумі податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті за наслідками звітного податкового періоду, та на поточний рахунок платника податку за його заявою, яка подається до контролюючого органу у складі податкової звітності з податку на додану вартість, у розмірі суми коштів, що перевищує суму задекларованих до сплати до бюджету податкових зобов`язань та суми податкового боргу з податку. При цьому перерахування коштів на поточний рахунок платника може здійснюватися у разі відсутності перевищення суми податку, зазначеної у виданих податкових накладних, складених у звітному періоді та зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних, над сумою податкових зобов`язань з податку за операціями з постачання товарів/послуг, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість у цьому звітному періоді (п. 200-1.5 ст. 200-1 ПК України).
За змістом пункту 200-1.7 статті 200-1 Податкового кодексу України кошти, зараховані на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, є коштами, які використовуються виключно у цілях, визначених пунктом 200-1.5 статті 200-1 цього Кодексу та погашення податкового боргу з податку на додану вартість.
Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року №569 (надалі - Порядок). Цей Порядок визначає механізм відкриття та закриття рахунків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість (далі - податок), особливості складення податкових накладних та розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних (далі - розрахунки коригування) у такій системі, а також механізм проведення розрахунків з бюджетом з використанням зазначених рахунків (п. 1 Порядку).
На підставі пункту 4 Порядку визначено, що рахунок у системі електронного адміністрування податку (далі електронний рахунок) - рахунок, відкритий платнику податку в Казначействі, на який таким платником перераховуються кошти у сумі, необхідній для досягнення розміру суми податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), а також у сумі, необхідній для сплати узгоджених податкових зобов`язань з податку.
Електронний рахунок відкривається платнику податку Казначейством автоматично на безоплатній основі.
За правилами пункту 19 Порядку, за підсумками звітного (податкового) періоду відповідно до задекларованих у податкових деклараціях з податку результатів діяльності, а також у разі подання уточнюючих розрахунків до податкової декларації з податку, платником податку проводиться розрахунок з бюджетом у порядку, визначеному статтею 200 Кодексу.
Суми податку, зазначені в податкових деклараціях з податку, перераховуються до бюджету та/або на спеціальний рахунок з електронного рахунка платника податку.
Згідно з п. 20 Порядку № 569 для перерахування до бюджету сум узгоджених податкових зобов`язань відповідно до поданої податкової декларації з податку ДФС не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення граничного строку, встановленого ПКУ для самостійної сплати податкових зобов`язань, надсилає Казначейству реєстр платників податку, в якому зазначаються найменування або прізвище, ім`я та по батькові платника податку, податковий номер або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб підприємців, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією (за наявності) та номером паспорта), індивідуальний податковий номер платника податку, звітний (податковий) період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету.
На підставі такого реєстру Казначейство не пізніше останнього дня строку, встановленого ПКУ для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету з електронних рахунків платника податку.
Отже, контролюючий орган та казначейська служба зобов`язані здійснити заходи, спрямовані на зарахування коштів з рахунку платника податків у системі електронного адміністрування ПДВ до бюджету у строки встановлені Податкового кодексу України, для самостійної сплати податкових зобов`язань.
За унормуванням п. 25 Порядку № 569 сплата податкових зобов`язань, визначених контролюючим органом відповідно до підпунктів 54.3.1, 54.3.2, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 Кодексу, та сплата передбачених Кодексом штрафних санкцій і пені здійснюються платником податку з поточного рахунка до відповідного бюджету.
З системного аналізу вищевикладеного вбачається, що відповідно до декларації з ПДВ за грудень 2019 року (реєстраційний № 92760609335 від 20.11.2019 р.) позивачем задекларовано до сплати 4011684,00 грн. (граничний термін сплати 30.01.2020 р.), на електронний рахунок позивачем було зараховано, зокрема, 24.01.2020р. грошові кошти у сумі 114548 грн. (платіжне доручення № 10548809 вiд 24.10.2019 р.), 30.01.2020р. грошові кошти у сумі 400000 грн. (платіжне доручення № 13118329 від 30.01.2020р.). 
Таким чином, штрафні санкції, нараховані податковим повідомленням-рішенням від 05.03.2020 року № 0005935341 на суму штрафних санкцій 349450,65 грн. застосовані саме за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань згідно податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2019 року в частині несплаченої суми узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 3494506,51 грн. 
За таких обставин, доводи позивача в апеляційній скарзі стосовно того, що погашення заборгованості за штрафними санкціями за рахунок коштів з рахунку позивача в системі електронного адміністрування ПДВ призвело до невірного визначення суми податкового боргу за декларацією з ПДВ за грудень 2019 року станом на 31.01.2020 є неприйнятними.
Суд зазначає, що у межах цієї справи позивачем не оскаржуються дії суб`єкта владних повноважень щодо погашення податкового боргу за податковими повідомленнями-рішеннями № 0020605341 і № 0021285341, а тому суд перевіряє ці обставини в межах впливу на прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в цій справи, а отже доводи апелянта, що до ІКП несвоєчасно відображена інформація про оскарження ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 22.01.2020 у справі № 200/879/20-а щодо оскарження податкового повідомлення-рішення № 0021285341 від 28.12.2018 і ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 04.02.2020 у справі № 200/145/20-а щодо оскарження податкового повідомлення-рішення № 0020605341 від 23.12.2019 розглядаються саме в цих межах.
Як встановлено судом першої інстанції, загальна сума коштів на рахунку позивача в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на яку зменшено податковий борг за штрафними санкціями, і на яку посилається позивач у заяві про доповнення позовної заяви складає 514548,00 грн. Сума податку на додану вартість за грудень 2019 року, яку мав сплатити позивач, становить 4011684,00 грн. Оскаржуваним рішенням до позивача застосовані штрафні санкції за несвоєчасну сплату 3494506,51 грн.
Таким чином, суд вірно зазначив, що до позивача не застосовані штрафні санкції за несвоєчасну сплату 520041,49 грн., що перевищує загальну суму коштів на рахунку позивача в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на яку зменшено податковий борг за штрафними санкціями.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п.29).
За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції рішення по суті прийнято правильно, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року у справі № 200/3373/20-а - залишити без змін.
Повний текст складено 14 грудня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному  обсязі в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                             Л.В. Ястребова

Судді                                                                                                  Е.Г. Казначеєв

                                                                                                                   І.Д. Компанієць