ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8274/20 Справа № 206/3454/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Маштак К. С. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Каратаєвої Л.О., Макарова М.О., 
за участю секретаря – Синенка Є.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою 
                ОСОБА_1 , 
на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2020 року про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, - 

ВСТАНОВИЛА:

Самаським районним судом м.Дніпропетровська 31 липня 2020 року постановлено ухвалу, згідно якої суд відмовив в задоволенні заяви  ОСОБА_1  про забезпечення позову у даній справі.
З цією ухвалою не погодилася позивач  ОСОБА_1  звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального закону. 
Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а ухвалу суду залишити без змін, з огляду на наступне.
Відмовляючи в задоволені заяви про забезпечення позову суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що позивачем не надано жодних відомостей, які містять повну інформації щодо наявності або відсутності іншого нерухомого майна, рухомого майна та грошей, що знаходяться у володінні відповідача, за рахунок яких може бути виконане можливе рішення суду про задоволення позову, таким чином заявником не обґрунтовано та не доведено, яким чином невжиття такого виду забезпечення позову про який просить позивач, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Також суд першої інстанції виходив з того, що на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 вже накладено арешт приватним виконавцем Біловолом В.О. та державним виконавцем Статьєвої А.В.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком районного суду та вважає його обґрунтованим з наступних підстав.
В силу ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
       За змістом ст.ст.149-153 ЦПК України, при вирішенні питання забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач позовним вимогам. 
Згідно умов ст.151 ЦПК, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини її звернення.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. 
Як вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_1  звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . 
Заява мотивована тим, що предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості з відповідача за договором позики, розмір суми боргу складає 868 759, 70 грн. Виходячи з відвертого небажання відповідача у мирний спосіб повернути борг позивачу, останній має реальні побоювання, що у разі постановлення рішення на його користь, рішення неможливо буде виконати, адже відповідач встигне здійснити дії по відчуженню належного йому майна, на яке може бути звернено стягнення. У зв`язку з цим необхідно накласти арешт на домолодіння із забороною на його відчуження. 
Разом з чим, заявником не надано доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації тощо). 
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що відповідачу – ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, реєстровий номер 2729, від 01 липня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А. належить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . На дане домоволодіння вже накладено арешт на підставі постанови приватного виконавця Біловола В.О. про арешт нерухомого майна від 10 лютого 2020 року та 30 січня 2020 року, на підставі постанови головного державного виконавця Дніпровського районного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Статьєвої А.В. від 08 лютого 2019 року.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні даного позову та не надано доказів щодо того, що відповідач намагається відчужити належне йому майно.
       Таким чином, враховуючи відсутність обґрунтованих ризиків невиконання можливого рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі  ОСОБА_1  не спростовують висновків суду щодо наявності правових підстав для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову. 
       З огляду на викладене, суд першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, заяву про забезпечення позову, її обґрунтування та додані до неї матеріали у їх сукупності, з`ясував фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, з урахуванням підстав ризиків невжиття заходів забезпечення позову та їх доказів, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вид пропонованого забезпечення позову, та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні заяви. 
Підстав для скасування ухвали суду та постановлення нової про відмову в задоволенні заявленої заяви, як про це просить відповідач, не встановлено.
Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування чи зміни не вбачає.
керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2020 року – залишити без змін.
       
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Л.О. Каратаєва                                                                
                                                                       М.О. Макаров