ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2020 року          м.Дніпро         Справа №  904/1032/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),
суддів: Дарміна М.О., Антоніка С.Г., 
секретар судового засідання: Логвіненко І.Г.
представники сторін:
від позивача:  не з"явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином; 
від відповідача: Гуменная Ю.Г., довіреність №18/6092 від 17.08.2020, представник;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2020, ухвалене суддею Бєлік В.Г. (м. Дніпро), повний текст якого підписаний 03.08.2020,  у справі №904/1032/20 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Український папір ", м. Київ 
до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Жовті Води, Дніпропетровська область 
про стягнення заборгованості у розмірі 62 626,38 грн. за договором № 431/13/128Е про закупівлю товарів від 02.05.2019 року  
та за зустрічним позовом Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Жовті Води, Дніпропетровська область
до Товариства з обмеженою відповідальністю " Український папір ", м. Київ
про стягнення штрафних санкцій у розмірі 18 468,00 грн.  

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю  "Український папір" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), в якій просить суд стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" заборгованість у розмірі у розмірі 63 953,20 грн. за договором № 431/13/128Е про закупівлю товарів від 02.05.2019 року, з яких: основний борг у розмірі 61 560,00 грн.; інфляційні втрати у розмірі 863,36 грн.; 3% річних у розмірі 1529,84 грн.  
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 431/13/128Е про закупівлю товарів від 02.05.2019, а саме в частині повної та своєчасної оплати отриманої партії товарів, в порядку та на умовах передбачених п.п. 1.1., 4.2. договору.  

12.03.2020 від відповідача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшла зустрічна позовна заява вих. № 18/2050 від 10.03.2020, в якій відповідач (позивач за зустрічною позовною заявою) просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю  "Український папір" на користь Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" 18 468,00 грн, з яких: пеня у розмірі 0,5 % - 6 156,00 грн., штраф 20% у розмірі 12 312,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про закупівлю товарів № 431/13/128Е від 02.05.2019, а саме в частині своєчасної поставки товару, що є підставою для застосування до відповідача неустойки, передбаченої п.7.2 договору. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2020 року прийнято зустрічну позовну заяву та призначено до спільного розгляду разом з первісним у підготовчому судовому засіданні.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області  від 28.07.2020 у цій справі первісний позов задоволено частково. 
Стягнуто з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український папір"  1 681,22 грн. - 3% річних, 1 050,63 грн. - інфляційних втрат,  5 000,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу та 2 102,00 грн. - витрат по сплаті судового збору.
Закрито провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 61560,00 грн. за відсутністю предмету спору.
В задоволенні зустрічного позову відмовлено в повному обсязі. 
Судові витрати покладені на позивача за зустрічним позовом. 
Не погодившись із зазначеним рішенням суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Державне підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не з`ясування обставин справи,  просить рішення господарського суду в частині зустрічного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволенні зустрічних позовних вимог.
При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції всупереч позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 27.11.2018 по справі №914/2505/17, здійснений неправильний висновок про неналежність та недопустимість, як доказу, як такого, що не містить електронного цифрового підпису, що унеможливлює ідентифікацію особи, яка здійснює листування, роздрукованого електронного листа (заявки) від 24.07.2019 №13-14/2281, що, за висновком суду, суперечить вимогам Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", то умовами укладеного між сторонами договору наявність електронного підпису не передбачалась. При цьому самим позивачем (відповідачем за зустрічним позовом) надана в електронному вигляді заявка виконана, що підтверджується однаковою кількістю поставки паперу А4 як в заявці, так і фактично за видатковою накладною. Таким чином, апелянт вважає, що суд порушив норми процесуального права щодо принципів оцінки доказів у справі на предмет їх допустимості, належності та достатності. 
Крім того, судом не взяті до уваги фактичні обставини справи, зокрема, направлення у відповідності до п.5.1 договору 24.07.2019 електронної заявки на електронну адресу позивача (відповідача за зустрічним позовом) ІНФОРМАЦІЯ_1 
Апелянт звертає увагу, що як адреса на яку направлено лист, так і адреса з якої направлений лист, належать працівникам позивача та відповідача, відповідно. Зокрема, на офіційному сайті ProZorro https://prozorro.gov.ua/ при відкритті торгів на закупівлю товарів у тендерній документації, яка була розміщена на сайті ProZorro у п. 2.3 Розділу Загальні положення, було зазначено електронну адресу посадової особи замовника (Скаржника), уповноваженої на зв`язок з учасниками: ІНФОРМАЦІЯ_2, а на офіційному сайті Відповідача за зустрічним позовом www.ukrpapir.com.ua (який зазначений у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців (додаток 6 до зустрічної позовної заяви)) зазначені контакти ТОВ "Український папір", де вказано, що електронна адреса відділу по роботі з корпоративними клієнтами є: ІНФОРМАЦІЯ_1

У відзиві на апеляційну скаргу Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, зазначає про відповідність оскаржуваного судового рішення в частині зустрічного позову вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи, вказує, що згідно з пунктом 5.1. Договору, укладеного між Відповідачем та Позивачем, поставка Товару здійснюється партіями. Обсяг кожної партії уточнюється у заявках. Термін поставки кожної партії Товарів - протягом 10-ти робочих днів після отримання заявки. Заявка може направлятися Відповідачу за допомогою електронних засобів зв`язку (факс, електронна пошта тощо) з наступним направленням оригіналів документів.
При цьому наданий відповідачем лист вих. 13-14/2281 від 24.07.2019, не може вважається заявкою у розуміння п.5.1. Договору, оскільки оригіналу такого листа в розпорядженні позивача не існує, відповідачем належних та допустимих доказів, які б свідчили про направлення цього листа та вручення його Відповідачу (поштові накладні, фіскальні чеки тощо) до матеріалів справи не надано. Також оригінал цього листа не наданий і суду першої інстанції, що свідчить про відсутність оригіналу цього листа і у позивача (за зустрічним позовом).  
Звертає увагу, що лист вих. 13-14/2281 від 24.07.2019 підписав "Начальник СМТЗВ Ю.О. Дрібко" 24 липня 2019 року, проте, з 08 липня 2019 року Дрібко Ю.О. , виходячи зі змісту копії наказу від 08.07.2019 №10006/0с (наданої відповідачем), переведений на посаду начальника служби Служби виробничо-технічної комплектації Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат". Таким чином, "Начальник СМТЗВ" Дрібко Ю.О. не міг підписати 24 липня 2019 року лист вих. 13-14/2281 від 24.07.2019, оскільки на той момент він не обіймав взагалі дану посаду. До того ж наказ про переведення Дрібка Ю.О. від 08.07.2019 №10006ЮС, не містить переліку посадових обов`язків начальника служби Служби виробничо-технічної комплектації Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" Дрібка Ю.О., отже, зі змісту даного документу неможливо встановити, чи має право дана особа здійснювати замовлення товару по Договору від імені Позивача, а також підписувати будь-які листи із зазначенням посади "Начальник СМТЗВ", яку він фактично взагалі не обіймає. Тому, даний наказ є неналежним доказом у даній справі та не може прийматися до уваги.
Зауважує, що умови Договору не містять окремих вказівок щодо уповноважених осіб Позивача (за зустрічним позовом), які мають право здійснювати замовлення товару та формувати заявки (підписувати та направляти листи тощо), а тому повноваження "Начальника СМТЗВ" Дрібко Ю.О. повинні бути підтверджені Позивачем окремим документом, зокрема довіреністю, в якій буде чітко визначений обсяг повноважень, які має право здійснювати дана особа. При цьому, такий документ повинен був додаватись до вказаного листа. Стверджує, що лист вих. 13-14/2281 від 24.07.2019 за підписом невстановленої особи, повноваження якої не підтверджені документально, не створює для Відповідача жодних правових наслідків, не приймається до уваги та не може вважатись належним та допустимим доказом у даній справі.
Звертає увагу суду, що апелянт правильно зазначив, що сторонами у договорі електронні адреси не погоджені, а Позивачем не надано доказів про підстави надсилання будь-яких листів, заявок тощо саме на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 Окрім цього, Позивачем не надано доказів, що електронний лист від 24.07.2019 взагалі був доставлений на електронну зазначену адресу. Також апелянтом не надано доказів, які надають право особі, що надіслала електронний лист з електронної пошти, адреса якої ІНФОРМАЦІЯ_2, виступати від імені Позивача та здійснювати замовлення товару за Договором.
Зазначає про правильність висновку суду першої інстанції  стосовно того, що електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг". На електронному листі від 24.07.2019 відсутній електронний цифровий підпис, що унеможливлює ідентифікацію особи або осіб, що здійснювали листування, формували та надсилали даний лист. При цьому в розумінні частини першої статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, а відповідно до частин першої та другої статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершує створення електронного документа.
Вважає недоцільним посилання Позивача, в апеляційній скарзі, на наявність електронних адрес ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 на офіційному сайті ProZorro, які на думку Позивача були відомі обом сторонам та могли використовуватись для надсилання заявок, оскільки всі реквізити сторін зазначені у розділі 14 "Місцезнаходження та банківські реквізити сторін" Договору, в якому відсутня інформація про електронні адреси сторін.

У відповіді на відзив апелянт ще раз наголошує, що підтвердженням отримання заявки відповідачем є виконання такої заявки, що підтверджується видатковою накладною; будь-яких обов"язкових вимог до заявки на поставку товару сторони у договір не передбачили, тому доводи позивача про підписання заявки не уповноваженою особою є безпідставними; звертає увагу повторно на те, що умовами договору сторони не передбачили обов"язкову наявність електронного підпису. 

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.09.2020 (суддя Іванов О.Г.) відхилено, як безпідставне, клопотання апелянта про відновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду; апеляційну скаргу Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" залишено без руху з підстав не подання доказів оплати судового збору у встановленому порядку та розмірі (3153,00 грн), з наданням відповідачу строку на усунення недоліків скарги. 
23.09.2020 від скаржника до суду надійшла заява про усунення недоліків скарги з долученим до неї платіжним дорученням № 14126 (#551984559005) від 21.08.2020 про сплату 3153,00 грн належного до сплати судового збору. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.09.2020 (колегія суддів: головуючий, доповідач - Іванов О.Г., Антонік С.Г.., Дармін М.О.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2020 у справі № 904/1032/20; судове засідання призначено на 21.10.2020; сторонам наданий строк для подання відзиву, заяв, клопотань. 
В судове засідання 21.10.2020 представник Позивача не з"явився, правом участі в судовому засіданні, передбаченим ст.42 ГПК України, не скористався. Про час та місце судового засідання повідомлявся судом апеляційної інстанції належним чином за адресою, що розміщена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що підтверджується поштовим рекомендованим повідомленням (а.с.182). 
Оскільки суд апеляційної інстанції не визнавав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, передбачені ст. 273 ГПК України, а також відсутність передбачених ч. 11 ст. 270 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи, враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість в порядку ч. 12 ст. 270 ГПК України розглянути справу у відсутність представника позивача.
В судовому засіданні 21.10.2020 Центральним апеляційним господарським судом оголошена вступна та резолютивна частини постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача,   перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

     Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.         
02.05.2019 між Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - "СхідГЗК", Покупець, Відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Український папір" (далі - ТОВ "Український папір", Постачальник, Відповідач) укладено договір про закупівлю товарів № 431/13/128Е (далі - Договір), відповідно до предмету якого Постачальник зобов`язується поставити Покупцеві Товари, зазначені в п.1.2. Договору, а Покупець Прийняти і оплатити такі Товари (п.1.1 договору).
Згідно п.1.2. Договору Постачальник зобов`язується поставити Офісне устаткування та приладдя різне, код 3019 (Папір) за найменуванням, кількістю та ціною відповідно до  Специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною Договору.
Відповідно до 4.2. Договору Покупець здійснює оплату отриманої партії Товарів по факту їх поставки з відстрочкою платежу 30-ть календарних днів.
Згідно п. 5.1. Договору поставка Товару здійснюється партіями. Обсяг кожної партії уточнюється у заявках. Термін поставки кожної партії Товарів - протягом 10-ти робочих днів після отримання заявки. Заявка може направлятися Відповідачу за допомогою електронних засобів зв`язку (факс, електронна пошта тощо) з наступним направленням оригіналів документів.
Відповідно до п. 5.2. Договору поставка Товару здійснюється на умовах DDР (склад Відповідача, вул. Першотравнева, 2д, м. Жовті Води, Дніпропетровська область) у відповідності з Правилами Інкотермс 2010.
Пунктом 5.4. Договору визначено, що датою поставки Товару та переходу права власності вважається дата фактичної поставки Товару на склад Відповідача. 
Згідно з пунктом 3.1. Договору, загальна сума даного Договору, відповідно до Специфікації №1, становить 294704,40 грн. з урахуванням ПДВ.
Пунктом 7.2 договору сторони передбачили, що у разі затримки поставки товару у строки. передбачені цим договором, покупець має право на стягнення з постачальника штрафу у розмірі 20% від суми непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару та пені у розмірі 0,5% від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару за кожен день прострочення. 
Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2019, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов"язань (п.11. 1 договору).
Сторонами до договору підписана специфікація № 1, відповідно до якої позивач мав поставити відповідачу папір в асортименті на загальну суму 294 704,40 грн. (з ПДВ). 
На виконання умов договору Позивачем виконане зобов`язання за Договором та поставлено Відповідачу Товар на загальну суму 123 120,00 грн. з урахуванням ПДВ, що підтверджується видатковими накладними №КІ-00003082 від 20.05.2019 на суму 61560 грн та №КІ-00005464 від 29.08.2019 на суму 61560 грн (а.с.25, 29, т.1), на оплату якого були виписані рахунки №КІ-00002202 від 20.05.2019 та №КІ-00004025 від 29.08.2019 (а.с.24, 28, т.1).
Відповідач розрахувався за поставлений Товар по Договору частково на загальну суму 61560,00,00 грн.
Отже, неоплаченим залишився Товар, отриманий Відповідачем за Договором, який був поставлений за видатковою накладною №КІ-00005464 від 29.08.2019 р. на суму 61 560,00 грн. з урахуванням ПДВ.
04.11.2019 листом №3-31.10.2019 від 31.10.2019 позивач звернувся до відповідача з претензією про оплату заборгованості в розмірі 61 560,00 грн, що підтверджується фіскальним чеком, поштовою накладною про направлення листа (а.с.38-41, т.1). 
Відповідач відповіді на претензію не надав. 
Несплата відповідачем заборгованості у розмірі 61 560,00 грн., і стало підставою для звернення позивача (за первісним позовом) до суду з відповідним позовом.
В свою чергу, відповідач звернувся із зустрічною позовною заявою про стягнення неустойки (штрафу та пені), яка обґрунтована порушенням строку поставки замовленого товару. 
Під час розгляду справи судом, відповідачем за первісним позовом (після закриття підготовчого засідання) повністю сплачена сума основного боргу в розмірі 61 560,00 грн., про що свідчать банківські виписки по рахунку відповідача від 07.07.2020 та від 17.07.2020 (а.с.119-121, 138-140, т.2).

Задовольняючи первісні позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем своїх зобов`язань з повної та своєчасної оплати поставленого товару, що є підставою для застосування до відповідача таких компенсаційних заходів, як стягнення трьох відсотків річних й інфляційних втрат, нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України, розрахунок яких перевірений судом та визнана його арифметична вірність; в частині розподілу судових витрат, зокрема компенсації витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн. - визначена їх обґрунтованість, доведеність та співмірність із заявленими вимогами. 
Закрито провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в сумі 61560 грн на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, оскільки вказана сума сплачена після відкриття провадження у справі, тому спору між сторонами в цій частині вже не існує. 
Щодо відмови у задоволенні зустрічного позову, то господарський суд дійшов висновку, що роздруківки електронної переписки не є належним доказом вчиненням сторонами дій, спрямованих на виникнення та виконання зобов`язань за цим договором, зокрема направлення заявки у відповідності до п.5.1 договору.
Крім того, наданий відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) примірник заявки (листа від 24.07.2019 №13-14/2281) не відповідає вимогам ст.ст.5, 6, 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", оскільки не містить такого обов"язкового реквізиту електронного документу, як електронний цифровий підпис. 
Оскільки апелянт оскаржує рішення лише в частині зустрічного позову, то суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст.269 ГПК України переглядає рішення лише в межах вимог і доводів апеляційної скарги. 

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні зустрічного позову з наступних мотивів.
Аналізуючи правовідносини сторін, колегія суддів зазначає, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, який регулюється параграфом 1-3 розділу ІІІ Цивільного кодексу України, Господарським кодексом України.
Згідно зі     ст. 11 Цивільного кодексу України     цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Аналогічні приписи містяться у статті 265 Господарського кодексу України, відповідно до якої за договором поставки одна  сторона  -  постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -  покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний  товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Договір, відповідно до   ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Аналогічні положення містяться і в   Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1   ст. 193 Господарського кодексу України     суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
У відповідності до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
За положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України   учасник господарських відносин відповідає за   невиконання   або неналежне   виконання   господарського зобов`язання чи порушення правил    здійснення господарської діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з ч. 2, 3, 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:
за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);
за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті.
У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ст. 549 Цивільного кодексу України). 

Як на підставу своїх вимог щодо стягнення неустойки (штрафу та пені), позивач за зустрічним позовом послався на те, що поставка товару за видатковою накладною №КІ-00005464 від 29.08.2019 відбулась з порушенням термінів, визначених п.5.1 договору.
На виконання умов договору відповідач (позивач за зустрічним позовом) направив позивачу (відповідачу за зустрічним позовом) лист (заявку) від 24.07.2019 №13-14/2281 засобами електронного зв"язку, яку виконано ТОВ "Український папір" лише 29.08.2019, тобто з порушенням строку. 
Порядок поставки товару, в тому числі і подання заявки визначений п.5.1 Договору відповідно до якого поставка Товару здійснюється партіями; обсяг кожної партії уточнюється у заявках; термін поставки кожної партії Товарів - протягом 10-ти робочих днів після отримання заявки; заявка може направлятися Відповідачу за допомогою електронних засобів зв`язку (факс, електронна пошта тощо) з наступним направленням оригіналів документів.
В той же час, хоча сторони у договорі передбачили можливість направлення заявки електронними засобами зв"язку, відповідних електронних адрес та осіб, що є відповідальними за листування електронною поштою, сторони в умовах договору не визначили.   
Як підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, заявка №13-14/2281 від 24.07.2019 Відповідачем Позивачу в оригіналі не направлялася.
При цьому роздруківка електронного листування, надана відповідачем (позивачем за зустрічним позовом), не може свідчити про отримання заявки в електронному вигляді позивачем, оскільки згідно з тлумачним словником сучасної Української мови "надавати" - давати можливість мати щось. Тобто, за загальним змістом термін "надання" включає в себе не тільки направлення якихось відомостей, в даному випадку - заявки, з якими особа має бути обізнана, а й отримання цією особою зазначених відомостей (Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 17.12.2014 у справі №6- 143цс 14, від 02.09.2015 у справі №6-813цс15).
Посилання апелянта на фактичне виконання такої заявки, тобто отримання листа,  що підтверджується видатковою накладною, в якій співпадає кількість замовленого та фактично поставленого товару, не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки вказане не може бути підтвердженням дати отримання заявки позивачем.  
Доказів отримання заявки позивачем у справі матеріали справи не містять, в зв"язку з чим колегія суддів погоджується з доводами відзиву на апеляційну скарги про те, що невиконання замовником обов`язку надіслати заявку в оригіналі (п.5.1 договору), а також відсутність доказів щодо прийняття до виконання заявки в електронному вигляді  (як підтвердження дати її отримання) не дає йому можливості стверджувати щодо прострочення постачальником строку поставки та, як наслідок, застосування до останнього штрафних санкцій, внаслідок чого судом першої інстанції здійснений правильний висновок про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Стосовно доводів апеляційної скарги про належність електронних адрес  ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 працівникам відповідача та позивача (відповідно), розміщення вказаної інформації у відкритому доступі (зокрема, на офіційному сайті ProZorro та на офіційному сайті підприємства позивача в Інтернеті), то вони не спростовують того факту, що сторонами у договорі не визначені ні офіційні електронні адреси, ні відповідальні особи для листування в електронному вигляді за цим договором, таким чином, не можливо констатувати, що лист направлений відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) на належну електронну адресу відповідальної особи позивача (відповідача за зустрічним позовом) за договором укладеним між сторонами.  
Щодо доводів скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції щодо неналежності та недопустимості листа від 24.07.2019 №13-14/2281, як доказу, через відсутність на ньому електронного цифрового підпису, з посиланням на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 27.11.2018 по справі №914/2505/17, відповідно до якої юридична сила електронного документа, як доказу, не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму; допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму, не приймається колегією суддів, оскільки у більш пізній за часом постанові Верховного Суду від 28.12.2019 по справі №922/788/19 зазначено, що роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні частини першої   статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Відповідно до частин першої, другої   статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг"   електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, яка використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
При цьому Верховний Суд в цьому питанні звернувся до власних правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 904/2882/18, від 24.09.2019 у справі № 922/1151/18.
Колегія суддів наголошує, що відповідно до частин 1, 3 ст.96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
В той же час, статтею 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
За змістом статей 6, 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".
Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг".
В зв"язку з викладеним не приймаються доводи апеляційної скарги про те, що сторонами у договорі не передбачено використання електронного цифрового підпису, оскільки електронний документ має відповідати в першу чергу вимогам законодавства, зокрема Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", одним з обов"язкових реквізитів якого є електронний цифровий підпис на документі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Оскільки загальна ціна позову становить 62 626,38 грн. (за первісним позовом) та 18468,00 грн (за зустрічним позовом), тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії  малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.  
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд
                                                                
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Жовті Води, Дніпропетровська область на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2020 у справі №904/1032/20 - залишити без задоволення.
Рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2020 у справі №904/1032/20 - залишити без змін.
Судові витрати Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Жовті Води, Дніпропетровська область за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено та підписано 30.10.2020.

Головуючий суддя                                                                                           О.Г. Іванов

Суддя                                                                                                              С.Г. Антонік

Суддя                                                                                                                         М.О. Дармін