ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Головуючий суддя у першій інстанції : Щербаков В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року	Львів	Справа № 460/570/20 пров. № А/857/8515/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:                                         Бруновської Н.В.
суддів:                                                             Матковської З.М., Шавеля Р.М.
за участю секретаря судового засідання:          Волошин М.М.
позивача:                                                   ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 (оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року у справі № 460/570/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, – 

ВСТАНОВИВ :

03.02.2020р. ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за січень, лютий, березень, квітень 2014 року та березень 2015 року.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24.06.2020р. позов задоволено частково. Суд визнав протиправною бездіяльність Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період березень місяць 2014 року.

Крім того, суд зобов`язав Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період березень місяць 2014 року. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянти ОСОБА_1 та Військова частина НОМЕР_1 (оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») подали апеляційні скарги, в яких зазначають, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

09.07.2020р. апелянт ОСОБА_1 просить суд, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24.06.2020р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Крім того, разом із апеляційною скаргою ОСОБА_1 подав заяву про відмову від частини позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України, щодо ненарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забепечення за березень 2015 року, та зобов`язань оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за березень 2015 року.

Також, ОСОБА_1 просив суд, вийти за межі позовних вимог, визнати протиправною бездіяльність оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за квітень місяць 2015 року та зобов`язати оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за квітень місяць 2015 року.

Апелянт Військова частина НОМЕР_1 (оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») просить суд, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24.06.2020р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу із підстав у ній зазначених, а апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 (оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») просив суд залишити без задоволення.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарг, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. 

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 13.09.2017р. №318 підполковника ОСОБА_1 відповідно до ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням вимог ч.8 цієї ж статті звільнено у запас за п.«б» за станом здоров`я.

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 21.09.2017р. № 215 позивача з 28.09.2017р. виключено із списків особового складу частини.

25.10.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Командира військової частини НОМЕР_1 із заявою щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2015р. - 31.08.2015р.(а.с.97)

На вказане звернення відповідач надав відповідь №501/4479 від 05.12.2019р. в якій повідомив, що відсутня інформація про ненарахування та невиплати заявнику індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2015р. - 31.08.2015р. 

ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

ч.1 ст.9 вказаного Закону передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

ч.4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», відповідно до ст.1 якого індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структура заробітної плати передбачено ст.2 Закону України «Про оплату праці».

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

ст.33 Закону України «Про оплату праці» визначено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

За змістом ч.2 ст.2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить додаткова заробітна плата, яка включає, в тому числі, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством.

При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців.

Отже, індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Так, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначаються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабміну України від 17.07.2003р. № 1078, відповідно до п.2 якої індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Згідно із п.5 Порядку № 1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Отже, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення, зокрема, посадового окладу військовослужбовця.

При цьому, зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.

Згідно таблиці індексів інфляції, індекс інфляції становив: 
-          Січень 2014 року – 100,2%
-          Лютий 2014 року – 100,6%
-          Березень 2014 року – 102,2%
-          Квітень 2014 року – 103,2%
-          Березень 2015 року – 110,8%

Як видно із матеріалів справи, відповідно до пп.2.2 п.2 «Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України», затвердженої Наказом Міністра оборони України від 15.11.2010р. № 595, з 01.01.2014р. року військовослужбовцям (категорії, до якої відносився позивач), збільшено розмір щомісячної грошової винагороди до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

Крім того, згідно п.29 Наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 31.03.2015р. №1 ОСОБА_1 призначений на посаду старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони з посадовим окладом 1145,00 грн., тому у березні 2015 року відбулося зростання його доходу.

Індекс споживчих цін обчислений наростаючим підсумком за лютий та березень 2014р. перевищив встановлений поріг індексації ( 101,00%) і становив 102,8 % ( 100,6*102,2/100).

Отже, січень 2014 та березень місяці 2015 року є базовими місяцями для нарахування індексації.

Щодо лютого 2014 року колегія суддів зазначає, що величина індексу споживчих цін не перевищила у цьому місяці поріг індексації та становила 100,6%, а тому відсутні правові підстави для проведення індексації грошового забезпечення за лютий місяць 2014 року.

Згідно п.1-1 Порядку№1078 для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації.

Таким чином, оскільки індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком за березень 2014 року та березень 2015 року перевищив встановлений поріг індексації (101%), а тому право на індексацію грошового забезпечення позивача виникло в останнього у квітні 2014 року та квітні 2015 року відповідно.

З матеріалів справи видно що відповідач виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення 23.04.2015 р. за березень 2015р. в розмірі – 149,24 грн. ( т.1 а.с. 99, 117) 

Як видно із матеріалів справи, за квітень 2014 року позивач отримав право на індексацію у травні 2014 року та згідно облікової картки йому нараховано 34,10 грн.

Щодо виплати індексації за березень 2014 року колегія суддів вважає зазначити наступне.
ч.2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зокрема, ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2020р. зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») Міністерства оборони України надати інформацію в який період ОСОБА_1 виплачено індексацію грошового забезпечення за березень 2014 року.

На виконання вимоги ухвали, 26.11.2020р. на адресу суду надійшов лист № 501/2383 від 23.11.202р. в якому зазначено, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 по 31.12.2019р. включно здійснювалось безпосередньо військовою частиною НОМЕР_1 . Однак, відповідно до рішення командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 19.12.2019р. № 39140, військова частина НОМЕР_1 з 01.01.2020р. виключена з мережі розпорядників бюджетних коштів Командування Сухопутних військ Збройних Сил України та зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 .

У зв`язку з ліквідацією фінансового господарства військової частини НОМЕР_1 , згідно акту приймання - передачі від 05.06.2020р. №501/1390, до військової частин НОМЕР_2 на зберігання передані розрахункові-платіжні відомості на виплату додаткових видів грошового забезпечення ( в тому числі індексації) військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за період з січня 2017 року по грудень 2019 року. 

Крім цього до військової частини НОМЕР_2 передані розрахунково-платіжні відомості на виплату щомісячного грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 починаючи з січня 2011 року. Первинні документи по грудень 2016 року (в тому числі платіжні доручення, банківські відомості тощо), які дали б змогу визначити період виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за березень 2014 року, знищені встановленим порядком при ліквідації фінансового господарства військової частини НОМЕР_1 .

Враховуючи вказане військова частина НОМЕР_1 , як і військова частина НОМЕР_2 , з об`єктивних причин не може надати інформацію щодо періоду виплати ОСОБА_1  індексації грошового забезпечення за березень 2014 року, як це визначено ухвалою суду. 

Таким чином, колегія суддів вважає зазначити, що на виконання ч.2 ст.77 КАС України суб`єкт владних повноважень не виконав обов`язку доказування правомірності своїх дій, оскільки не надав суду належних та допустимих доказів підтвердження правомірності не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період березень місяць 2014 року. В матеріалах справи відсутні докази які свідчать про нарахування та виплату індексації позивачу за березень 2014р.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання протипавною бездіяльність Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період березень місяць 2014 року та зобов`язання нарахувати та виплатити останньому індексацію грошового забезпечення за період березень місяць 2014 року, оскільки відповідач як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб передбачений Законом та Конституцією України. 

Доводи апеляційних скарг фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянтів з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Крім того, колегія суддів дійшла висновків, що не підлягає до задоволення заява ОСОБА_1 про відмову від частини позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України, по ненарахуванні та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового печення за березень 2015 року, та зобов`язання оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за березень 2015 року.

Також,  не підлягає до задоволення вимоги ОСОБА_1 про те щоб апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльність оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за квітень місяць 2015 року, та зобов`язав оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за квітень місяць 2015 року.

З цього приводу колегія суддів вважає зазначити наступне.

ч.2 ст.9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.47 КАС України крім прав та обов`язків, визначених у ст.44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що на стадії апеляційного розгляду не підлягає зміна позовних вимог, оскільки позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, а тому у задоволення заяви про зміну позовних вимог слід відмовити. 

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційних скарг зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 (оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року у справі № 460/570/20 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя                                                                                          Н.В. Бруновська

Суддя                                                                                           З.М. Матковська

Суддя                                                                                          Р.М. Шавель

Постанова в повному обсязі складена 07.12.2020р.