Постанова
Іменем України
1 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 145/1591/16-к
провадження № 51- 5910км19
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
прокурора                                         ОСОБА_5 ,
захисника                                          ОСОБА_6 ,
законного представника               ОСОБА_7 ,
                            
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого                   ОСОБА_8 на вирок Барського районного суду Вінницької області від                       22 квітня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 05 листопада               2019 року за обвинуваченням 
 
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця               с. Іскрівка Тиврівського району Вінницької області та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Барського районного суду Вінницької області від 22 квітня 2019 року  ОСОБА_8  визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, з призначенням йому покарання, з урахуванням вимог ст. 102 КК, у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_8 зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 30.06.2016  по 01.07.2016 та з 15.07.2016 року до 29 вересня 2017 року (згідно ухвали Тиврівського районного суду Вінницької області від 15.07.2016 року про зміну запобіжного заходу на тримання під вартою) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто із законного представника (матері) неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави 24 376,99 грн судових витрат, пов`язаних із залученням експерта за проведення комплексної судово-цитологічної та судової молекулярно-генетичної експертизи – 4 099, 39 грн; судової товарознавчої експертизи - 440,20 грн; судової біологічної експертизи – 2 201 грн; комплексної судової біологічної експертизи – 5 732, 2 грн; комплексної судової біологічної експертизи – 11 904,20 грн.
Судом вирішено долю речових доказів.
Як встановив суд, 30 червня 2016 року близько 03-00 год. неповнолітній ОСОБА_8 , знаходячись у лісовому масиві, що розташований поміж                             с. Іскрівка та с. Строїнці Тиврівського району Вінницької області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись в напрямку свого дому в с. Іскрівка Тиврівського району разом з неповнолітньою ОСОБА_9 , під час раптово виниклих неприязних відносин, використовуючи перевагу у фізичній силі завдав ОСОБА_9 декілька ударів у голову дерев`яною палицею, що підібрав у лісі. Внаслідок чого, спричинив ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, від яких 14 липня 2016 року потерпіла померла у Вінницькій дитячій клінічній лікарні.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 листопада 2019 року вирок Барського районного суду Вінницької області від 22 квітня 2019 року щодо  ОСОБА_8 змінено в частині стягнення процесуальних витрат. Виключено з вироку вказівку про стягнення із законного представника засудженого ОСОБА_7 на користь держави судових витрат у  сумі 24 376,99 грн, визначено стягнути вказані судові витрати у зазначеній сумі з  ОСОБА_8 .  У решті вирок залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого                   ОСОБА_8 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок Барського районного суду Вінницької області та ухвалу Вінницького апеляційного суду, кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити через невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Зокрема, захисник ОСОБА_6 вважає, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину не доведена,  а матеріали провадження не містять достатніх та допустимих доказів на підтвердження його винуватості, зазначає про застосування недозволених методів під час проведення слідства, внаслідок чого засуджений ОСОБА_8 був змушений обмовити себе. Вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
 
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 підтримав свою касаційну скаргу та просив її задовольнити у повному обсязі.
Законний представник неповнолітнього засудженого ОСОБА_8  -  ОСОБА_7 просила задовольнити касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах її сина.
Прокурор просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без зміни, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати  та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.  
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. 
Виходячи з положень ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змісту касаційної скарги захисника ОСОБА_6 вбачається, що він, не погоджуючись із засудженням його підзахисного за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, оспорює правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, вказує на неповноту судового розгляду, наводить іншу, власну оцінку доказам, ніж ту, що дав суд першої інстанції. 
Втім, фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій і вони перегляду у касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК, не підлягають. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є підставами для скасування чи зміни відповідних судових рішень лише в апеляційному порядку, згідно зі ст. 409 КПК. 
Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, зроблено з дотриманням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, оцінено відповідно до ст. 94 КПК.
Згідно зі ст. 84 КПК, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Положення ст. 94 КПК передбачають, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили. 
Відповідно до ст. 91 КПК, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог закону при розгляді справи щодо  ОСОБА_8 дотримано в повному обсязі.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд у межах висунутого обвинувачення, безпосередньо дослідивши докази, належно їх оцінивши, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у спричиненні потерпілій тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило її смерть, за обставин, які детально викладено у вироку.  За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК кваліфіковані вірно.
Доводи касаційної скарги захисника про невинуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину є аналогічні доводам, що були викладені у апеляційних скаргах захисника, засудженого, його законного представника та були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 419 КПК, дійшов обґрунтованого висновку, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених та перевірених у судовому засіданні доказів, навівши при цьому переконливі підстави такого рішення, з чим погоджується і колегія суддів касаційного суду.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, ухвалено відповідно до вимог                       ст. 370 КПК, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до положень ст. 94 КПК.
Необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам провадження є й доводи касаційної скарги захисника про те, що інша особа завдала удари у голову ОСОБА_8 , а коли він знепритомнів, спричинила тілесні ушкодження потерпілій. Так, апеляційний суд, мотивуючи своє рішення про доведеність винуватості ОСОБА_8 , в ухвалі обґрунтовано зазначив, у                          засудженого не було виявлено будь-яких тілесних ушкоджень в області голови,  що спростовує його версію про напад невідомої особи.
Необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам провадження є й доводи касаційної скарги захисника про застосування недозволених методів під час проведення слідства, внаслідок чого засуджений ОСОБА_8 був змушений обмовити себе.
Так, виходячи зі змісту ст. 3 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства, у поєднанні із загальним обов`язком держави за ст. 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинне бути ретельним, а органи влади завжди мають добросовісно намагатися з`ясувати те, що сталося, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки, а тим більше обґрунтовувати ними свої рішення.
Згідно з практикою ЄСПЛ допустимість як доказів свідчень, отриманих за допомогою катувань, з метою встановлення відповідних фактів у кримінальному провадженні зводить нанівець саму суть права обвинуваченого не свідчити проти себе та призводить до несправедливості кримінального провадження в цілому.
Перевіривши матеріали провадження, касаційний суд дійшов висновку, що у даному кримінальному провадженні було проведене ефективне офіційне розслідування, забезпечено перевірку заяви ОСОБА_8 про застосування недозволених методів шляхом проведення уповноваженим органом офіційного розслідування щодо можливих порушень прав людини, гарантованих ст.ст.27, 28 Конституції. 
За заявою  ОСОБА_8  про те, що під час досудового розслідування до нього були застосовані незаконні методи слідства, а саме фізичне насилля та погрози, було проведено ефективне офіційне розслідування старшим слідчим прокуратури Вінницької області, в результаті якого постановою від 26.03.2017 р. кримінальне провадження № 42017020000000059 від 14.02.2017 закрито у зв`язку з відсутністю в діях працівників Тиврівського ВП Жмеринського ВП ГУ НПУ у Вінницькій області складу кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 248 КПК.                        Як встановив касаційний суд, постанову про закриття кримінального провадження щодо працівників поліції, не оскаржено ні засудженим, ні його захисником відповідно до вимог КПК.
Покарання, призначене ОСОБА_8 , відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК. 
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Законом також визначено, особливі принципи призначення покарання неповнолітнім, зокрема суд при призначенні покарання неповнолітньому діє відповідно до статей 65-67 КК , та враховує й інші обставини - умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього. Що стосується обмежень щодо видів покарань та їх розмірів, які можна застосувати до неповнолітніх, то суд має враховувати ці особливості в кожному випадку, виходячи із меж покарання, передбаченого санкцією статті закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ст. 102 КК строк позбавлення волі неповнолітньому за тяжкий злочин не повинен перевищувати семи років. У даному кримінальному провадженні  ОСОБА_8 визнано винуватими у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2  ст. 121 КК.
Призначаючи  ОСОБА_8  покарання, суд врахував вказані положення, а також характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини вчинення злочину, вік та стан здоров`я обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого. Обставиною, яка обтяжує покарання    ОСОБА_8 , є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. До обставин, які пом`якшують покарання - суд відніс те, що він раніше не судимий, вчинив злочин у неповнолітньому віці. 
ПризначенеОСОБА_8  покарання відповідає вимогам статей 50, 65,                     102 КК та принципу індивідуалізації призначеного покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів, є співмірним та справедливим.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК. Висновки суду апеляційної інстанції є правильними як стосовно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення ОСОБА_8 , так і стосовно відсутності порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнули би за собою безумовне скасування судових рішень. 
Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність чи таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами, передбаченими ст. 438 КПК, для скасування оскаржуваних судових рішень у цій справі не встановлено, а тому в задоволенні касаційних вимог захисника слід відмовити.   
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив: 
вирок Барського районного суду Вінницької області від  22 квітня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 05 листопада 2019 року за обвинуваченням  ОСОБА_8  залишити без зміни, а  касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого                   ОСОБА_8 – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню
не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                            ОСОБА_2                                      ОСОБА_3