Номер провадження: 22-ц/813/6342/20 
Номер справи місцевого суду: 501/2853/19
Головуючий у першій інстанції Смирнов  В. В.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І., 
за участю секретаря – Фабіжевської Т.С.,
розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства «Міське управління житлово-комунального господарства» Чорноморської міської ради Одеської області на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Міське управління житлово-комунального господарства» Чорноморської міської ради Одеської області, третя особа: виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеської області, про визнання приміщення окремою квартирою та зобов`язання надати наймачу платіжних документів до сплати на все приміщення, 

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
20 серпня 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до комунального підприємства «Міське управління комунального господарства (далі відповідач) з вимогою визнати приміщення окремою квартирою та зобов`язання надання наймачу платіжних документів до сплати на все приміщення, в якому просила суд визнати приміщення квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 окремою однією ізольованою квартирою за адресою: квартира АДРЕСА_3 ; зобов`язати комунальне підприємство «Міське управління житлово-комунального господарства» Чорноморської міської ради Одеської області надавати наймачу ОСОБА_1 платіжні документи по квартплаті на все приміщення квартири АДРЕСА_4 ; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1536 грн. 80 коп.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що відповідач необґрунтовано вважає квартиру АДРЕСА_5 за вказаною адресою двома окремими квартирами та надає до сплати рахунки за все житло, але у платіжних документах зазначає лише квартиру АДРЕСА_1 , а це не відповідає фактичному стану речей, адже квартири АДРЕСА_5 не є ізольованими приміщеннями і ніколи ними не були. Рахунки на сплату комунальних послуг відповідачем надаються на ім`я її покійного дядька.
Позивач, посилаючись на ст.63 Житлового кодексу України та ст.382 Цивільного кодексу України вважає незаконними дії відповідача щодо надання рахунків за сплату комунальних послуг на квартиру лише АДРЕСА_3 незаконними, адже квартира АДРЕСА_1 та АДРЕСА_6 є фактично одним приміщенням.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 19 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до КП «Міське управління житлово-комунального господарства» Чорноморської міської ради Одеської області третя особа - Виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеської області про визнання приміщення окремою квартирою та зобов`язання надання наймачу платіжних документів до сплати на все приміщення задоволено. Визнано приміщення квартири АДРЕСА_7 окремою однією ізольованою квартирою за адресою: АДРЕСА_8 . Зобов`язано комунальне підприємство «Міське управління житлово-комунального господарства» Чорноморської міської ради Одеської області надати наймачу ОСОБА_1 платіжні документи по квартирі на все приміщення квартири АДРЕСА_4 .

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі КП «Міське управління житлово-комунального господарства» Чорноморської міської ради Одеської області просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції повністю не досліджено матеріали справи, оскільки квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 є окремими ізольованими приміщеннями.

Короткий зміст відзиву ОСОБА_1 .
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що квартира весь час складалась з декількох кімнат, які ніколи не були ізольовані одна від одної, всі мережі (газ, вода, електроенергія) мають один ввід на половину будинку, де вона мешкає, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 

Сповіщення сторін та заяви у справі.
У судове засідання, призначене на 04 листопада 2020 року, сторони у справі не з`явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 28 грудня 2020 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно довідки №15-3530 від 22.03.2018 року про склад зареєстрованих у житловому будинку, що ОСОБА_1 разом з малолітнім сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_8 . Ця квартира є комунальною власністю. Крім того, зазначено, що за зазначеною адресою був зареєстрований від 24.06.1992 року по 21.03.2017 року ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10).
Згідно інформаційної довідки КП «БТІ» від 29.03.2019 року №243 вбачається, що первина інвентаризація квартири АДРЕСА_6 з метою її приватизації було проведено 17.03.2019 року, на підставі звернення ОСОБА_4 – мешканця цієї квартири (а.с.72). Копію інформаційної довідки в судовому засіданні надав представник відповідача, при цьому не надав суду клопотання про визнання його доказом.
У судовому засіданні представник відповідача надав до суду копію рішення №5454 від 28.03.2019 року ВК ЧМР Одеської області «Про переведення до числа службових кв. АДРЕСА_2 » (а.с. 71). Суд першої інстанції не міг визнати зазначені документи доказами по справі.
Відповідно технічного паспорту виданого БТІ Чорноморської міської ради 22.11.2018 року на «квартиру АДРЕСА_7 » зазначено, що квартира складається з неізольованих кімнат житловою площею 54,3 кв. м. і згідно плану ніякого розділення квартири на дві окремі не має (а.с. 6-9).
Згідно квитанцій про сплату за поточний та минулий рік позивачем сплачена квартплата 700 грн. за місяць, що відповідає оплаті за всю площу квартири АДРЕСА_1 (чи за версією відповідача №2 і №3 разом) за рахунками виданими відповідачем не на її ім`я. (а.с. 11-17)
Відповідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 18), тоді як комунальні платежі сплачувались за адресою: АДРЕСА_8 під його прізвищем.
Позивач намагалася, щоб відповідач надавав рахунки на оплату комунальних послуг на її ім`я, але отримала необґрунтовану відмову. Тому продовжила сплачувати квартплату ніби-то за померлого дядька.
Таким чином, відповідач не визнає зазначене приміщення окремою квартирою і не бажає визнавати фактичні взаємовідносини по договору найму.
Сторони відповідача та третьої особи не надали суду витяг з державного реєстру майнових прав.
Згідно статті 382 Цивільного Кодексу України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.
Відповідно до статті 63 Житлового Кодексу України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.
Доказів того, що квартира АДРЕСА_6 є ізольованими приміщеннями відповідач не надав.
Позивач надала належні докази, які вказують, що квартири АДРЕСА_7 є фактично одним приміщенням (квартирою).
За таких обставин відповідачем порушені права позивача на житло, гарантовані ст. 47 Конституції України. Цією статтею закріплено, що держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу по будувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Також порушені права позивача гарантовані ст. 41 Конституції України про те, що громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності.
Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна.
З відповідача слід стягнути судовий збір відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про судовий збір» на користь позивача.
Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.
Статтями 12 і 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Положеннями ст. ст. 76 - 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до положень ч.5,7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що згідно інформаційної довідки КП «БТІ» від 29.03.2019 року №243 вбачається, що первина інвентаризація квартири АДРЕСА_6 з метою її приватизації було проведено 17.03.2019 року, на підставі звернення ОСОБА_4 – мешканця цієї квартири (а.с.72).
Однак суд першої інстанції не прийняв вказаний доказ до уваги, оскільки відповідачем не надано заяви про прийняття вказаного документу як доказу.
Судова колегія зазначає, що цивільно-процесуальним законодавством не передбачено вчинення такої процесуальної дії як подання заяви про визнання документів доказом.
З Інформаційної довідки КП «БТІ» від 29.03.2019р. вбачається, що первинна інвентаризація квартири АДРЕСА_6 з метою приватизації була проведена 17 вересня 2003 року працівниками КП «БТІ» ЧМР на підставі звернення громадянина ОСОБА_5 (мешканця цієї квартири).
Також вказана Довідка містить дані, що первинна інвентаризація квартири АДРЕСА_1 з метою її приватизації була проведена 27 листопада 2003 року працівниками КП «БТІ» ЧМР на підставі звернення громадянки ОСОБА_6 (мешканця цієї квартири).
Таким чином, під час проведення інвентаризації квартири АДРЕСА_1 і АДРЕСА_6 були окремими ізольованими приміщеннями.
Крім того, 01 листопада 2018 року під час інвентаризації квартир АДРЕСА_1 і АДРЕСА_6 було з`ясовано, що вони об`єднані, на що у ОСОБА_1 не було правових підстав, а тому констрктивне об`єднання вказаних квартир проведено самочинно, без дозволу власника цих квартир – Чорноморської міської ради.
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що постановою №32 від 04.12.2019р. ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 150 КУпАП, а саме: був встановлений факт самовільного переобладнання квартир АДРЕСА_1 і № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_5 шляхом їх об`єднання.
Вказана постанова не було оскаржена, є чинною та визнається доказом у справі.
Посилання позивача на те, що вказана постанова є нікчемною у зв`язку з невірним зазначенням ім`я ОСОБА_1 ( ОСОБА_7 , хоча позивач ОСОБА_8 ) судом апеляційної інстанції не можуть бути прийняті до уваги, оскільки порушення форми документа (механічна описка) не впливає на зміст останнього.

Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Так, за подання апеляційної скарги Комунального підприємства «Міське управління житлово-комунального господарства» Чорноморської міської ради Одеської області на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 лютого 2020 року було сплачено судовий збір у розмірі 2305, 20 (а.с. 82), який підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг.
Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Міське управління житлово-комунального господарства» Чорноморської міської ради Одеської області задовольнити частково.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 лютого 2020 року скасувати.
Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Міське управління житлово-комунального господарства» Чорноморської міської ради Одеської області, третя особа: виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеської області, про визнання приміщення окремою квартирою та зобов`язання надати наймачу платіжних документів до сплати на все приміщення відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Комунального підприємства «Міське управління житлово-комунального господарства» Чорноморської міської ради Одеської області (код ЄДРПОУ 03363789) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2305 (дві тисячі триста п`ять) гривень 20 копійок.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 28 грудня 2020 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                                       А.І. Дрішлюк