П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/569/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернова Г.В.  
Суддя-доповідач -  Драчук Т. О.   
21 жовтня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Драчук Т. О. 
суддів:  Франовської К.С.  Совгири Д. І. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
27 січня 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації, в якому просив:
- визнати протиправними дії Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації щодо відмови у наданні ОСОБА_1 довідки-рахунку з розрахунковою сумою для викупу автомобіля марки  ЗАЗ «Сенс» ТF698 К, 2011 року виготовлення, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 та дозволу на сплату його залишкової вартості, та його переоформлення;
- зобов`язати Департамент праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації надати ОСОБА_1 розрахунок з розрахунковою сумою для викупу автомобіля марки ЗАЗ «Сенс» ТF698 К, 2011 року виготовлення, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 та надати дозвіл на перереєстрацію з покійного діда ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 зі сплатою його залишкової вартості.
Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить, задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Разом з тим, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі надано оцінку матеріалам справи та доводам позивача.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що зі сторони відповідача на адресу апелянта не надходило повідомлення про право на переоформлення автомобіля за умови сплати його залишкової вартості. Крім того, апелянт вказує, що шестимісячний строку пропущено останнім з поважних причин.
Також, в апеляційній скарзі позивач просить розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та за участі позивача.
Визначаючись щодо заявленого клопотання, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Отже, апеляційний розгляд справ, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, здійснюється в порядку письмового провадження.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 05 березня 2020 року відкрито спрощене позовне  провадження без повідомлення учасників справи.
Враховуючи, що в силу п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, дана справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи, зважаючи на відсутність необхідності їх виклику для надання пояснень з огляду на обставини справи, підстав для апеляційного розгляду справи у судовому засіданні суд не вбачає, у зв`язку з чим приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання про розгляд справи за  правилами загального позовного провадження та за участі позивача.
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм  матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задовольнити, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є онуком померлого ОСОБА_2 , інваліда війни І групи, який, згідно довідки Головного управління праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації від 21.08.2012 № 3981/02 (а.с.8) та акту приймання-передачі транспортного засобу серії ТОВ №057207 від 16.08.2012 (а.с.7), отримав безкоштовно автомобіль марки ЗАЗ «Сенс» ТF698 К, 2011 року виготовлення, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 .
Право керування автомобілем було передано онуку ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , який проживав разом з особою з інвалідністю та його обслуговував.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 02.11.2015, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).
Згідно акту відділу ЖК ЛКП "Хуторівка" Львівської міської ради від 09.12.2019 ОСОБА_2 проживав до дня своєї смерті разом із онуком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
03.12.2019 позивач звернувся із заявою до Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації щодо надання дозволу на переоформлення автомобіля та можливості внести за нього викупну суму  (а.с.15).
13.12.2019 Департамент праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації листом №6694/02 відмовив позивачу в наданні дозволу на переоформлення автомобіля у власність ОСОБА_1 , оскільки останній протягом шести місяців з дня смерті особи з інвалідністю не звертався до органів соціального захисту із заявою та документами, як це передбачено п.16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 №999 (а.с.16-17).
Не погоджуючись з відмовою Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції вказав, що позивачем у позові не зазначено та, відповідно, не надано доказів поважності пропуску шестимісячного строку звернення на підтвердження непереборних обставин, які зумовили несвоєчасне звернення із заявою до відповідача.
Отже, суд дійшов висновку, що у позивача було право на викуп автомобіля та його переоформлення на себе, однак він це право не реалізував у встановлений чинним законодавством України порядок та строк.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що нормами чинного законодавства на відповідача не покладено обов`язку повідомляти про можливість скористатись, як членом сім`ї померлої особи з інвалідністю, правом викупу автомобіля, яке виникає після смерті такої особи.
Таким чином, враховуючи вказане, суд дійшов висновку, що Департаментом праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації правомірно відмовлено позивачу в отриманні дозволу для перереєстрації легкового автомобіля та сплати залишкової вартості автомобіля марки ЗАЗ «Сенс» ТF698 К, 2011 року виготовлення, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 .
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 22 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги: позачергове безоплатне забезпечення автомобілем (за наявності медичних показань для забезпечення автомобілем) на термін експлуатації до десяти років (з наступною заміною на новий), виплата компенсації на бензин (пальне), ремонт, технічне обслуговування автомобілів або на транспортне обслуговування в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інваліди війни з числа осіб, які брали безпосередню участь у бойових діях під час Великої Вітчизняної війни та війни з Японією, за наявності медичних показань для забезпечення автомобілем, безоплатно забезпечуються автомобілем першочергово із числа позачерговиків у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" держава гарантує розробку, виробництво технічних та інших засобів реабілітації та закупівлю спеціального автотранспорту, виробів медичного призначення та забезпечення ними інвалідів, дітей-інвалідів для соціальної адаптації, полегшення умов праці і побуту, спілкування інвалідів, дітей-інвалідів, поширює інформацію про таку продукцію.
Відповідно до ч. 9 ст. 26 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" встановлено, що перелік технічних та інших засобів реабілітації, порядок забезпечення ними інвалідів, дітей-інвалідів затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч. 2 ст. 38 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" після смерті особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, у тому числі визнаний гуманітарною допомогою, за бажанням членів її сім`ї може бути переданий у їх власність безоплатно у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Технічні та інші засоби реабілітації можуть бути залишені у власності членів сім`ї померлої особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Механізм забезпечення легковими автомобілями інвалідів врегульовано Порядком забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року  № 999.
Відповідно до п. 3 Порядку №  999 до членів сім`ї інваліда належать громадяни України, які проживають разом з ним, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки або піклування над неповнолітніми дітьми, а також на інших підставах, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, та місце проживання яких зареєстровано в Україні в установленому законодавством порядку.В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті.
Пунктом 16 Порядку №  999 передбачено, що автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років (крім випадку, зазначеного в абзаці другому цього пункту), після смерті інваліда залишається у користуванні його сім`ї, якщо в ній є інвалід, який:
- мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті;
- був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його реєстрації;
- не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції.
Іншому члену сім`ї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім`ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом.
Розрахункова сума для викупу автомобіля визначається головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції з урахуванням зносу автомобіля 0,84 відсотка за кожний повний місяць або 10 відсотків за кожний повний рік. Під час розрахунку неповний місяць користування автомобілем (незалежно від кількості днів) зараховується як повний місяць. За результатами розрахунку складається довідка-рахунок за формою, що затверджується Мінсоцполітики.
Тобто, аналізуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що члену сім`ї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним вартості автомобіля протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах казначейства.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , як особа з інвалідністю внаслідок війни І групи, на підставі Постанови КМУ від 19.07.2006 року №999, 16.08.2012 отримав автомобіль марки ЗАЗ «Сенс» ТF698 К, 2011 року виготовлення, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 . 
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 02.11.2015, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Про те, з матеріалів справи вбачається, що з заявою про переоформлення автомобіля позивач звернувся лише 03.12.2019, тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого п. 16 Порядку №999.
Судом апеляційної інстанції не здобуто доказів на підтвердження того, що позивач протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_2 звертався до Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації з відповідною заявою на переоформлення автомобіля.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що шестимісячний строк, встановлений Порядком №999, пропущено ним з поважних причин, однак на підтвердження поважності причин пропуску такого строку доказів не надає. 
Колегія суддів звертає увагу, що лише посилання позивача на пропуск строку з поважних причин, не може свідчити про поважність таких причин, оскільки позивачем не вказано, з яких саме підстав такий строк ним було пропущено.
Крім того, суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи апелянта, що факт відсутності реєстрації за певною адресою не може бути підставою для обмеження законних прав та інтересів особи, у зв`язку з чим позивач не може перереєструвати транспортирний засіб на себе, оскільки фактично підставою для відмови позивачу у переоформлені транспортного засобу є пропуск ним строку звернення з такою заявою, а не факт відсутності реєстрації за однією адресою з особою, яка є інвалідом війни І групи.
Отже, аналізуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивач звернувся з заявою про переоформлення автомобіля марки ЗАЗ «Сенс» ТF698 К, 2011 року виготовлення, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 поза межами строку, визначеного п. 16 Порядку №999.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про переоформлення транспортного засобу відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений  чинним законодавством.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09 вересня 2019  року у справі №  200/11191/18-а та від 28 листопада 2019 року у справі №806/31/17.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.     
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий	 	 	Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Франовська К.С.    Совгира Д. І.