Дата документу 23.12.2020 Справа № 320/8141/18

Запорізький апеляційний суд

Єдиний унікальний № 320/8141/18                          Головуючий у 1-й інстанції: Редько О.В. 
Провадження №22-ц/807/3887/20        Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
       
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 грудня 2020 року                         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря 	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Бабенко Т.І.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 жовтня 2020 року про залишення позову без розгляду у справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

 
В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що 27 вересня 2017 року між ним та ОСОБА_2 було укладено Договір позики на суму 5000,00 доларів США, строком до 27 жовтня 2017 року, про що було складено письмову розписку.
У зв`язку з невиконанням зобов`язань за договором позики станом на 25 вересня 2018 року за офіційним курсом НБУ (2811,1097 гривень за 100 доларів США) сума боргу становить 140 555, 48 гривень.
Із урахуванням зазначеного,  ОСОБА_1 просив суд:
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 140 555 гривень 48 копійок.

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької областівід 19 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про стягнення боргу за договором позики, задоволенов повному обсязі. (т.1 а.с.57-59).
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької областівід 07 лютого 2020 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, задоволено.Скасовано заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької областівід 19 березня 2019 року та призначено підготовче судове засідання. (т.2 а.с. 227-228).

В березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним.
Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтував тим, що в його тимчасовому користуванні перебував автомобіль Рено Кенго НОМЕР_1 , іноземної реєстрації, білого кольору, яке належало ОСОБА_1 
22 вересня 2017 року вказаний автомобіль зник., за фактом чого ОСОБА_2 звернувся до поліції з заявою про угін транспортного засобу.
За фактом зникнення автомобіля між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник конфлікт, під час якого ОСОБА_1 повідомив, що автомобіль придбаний ним за 2500 доларів США та у зв`язку з втратою автомобіля йому завдано шкоди, яку він оцінює у двократному розмірі та вимагав від ОСОБА_2 написання розписки, про те, що він взяв у борг 5 000,00 доларів США, які зобов`язався віддати до 27 жовтня 2017 року.
Договір позики не укладався, в розумінні фактичної передачі грошей, а розписка була надана, як гарантія компенсації за автомобіль.
За спричинену шкоду втратою автомобіля, ОСОБА_2 в рахунок боргу, 27 жовтня 2017 року повернув ОСОБА_1 2 000,00 доларів США та здійснював грошові перекази шляхом Western Union на суму 400,00 доларів США.
ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 2400,00 доларів США в якості виконання зобов`язання, яке виникло між ними не внаслідок позики, а в рахунок відшкодування втраченого автомобіля.
У зв`язку з тим, що розписка була написана ОСОБА_2 під впливом тиску, вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. 
Із урахуванням зазначеного, ОСОБА_2 , просив суд: 
Визнати договір позики (боргову розписку складену ОСОБА_2 ) від 27 вересня 2017 року, недійсним.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької областівід 13 квітня 2020 року, прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним об`єднано в одне провадження з первісною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, та призначено підготовче судове засідання. (т.2 а.с. 50-51).

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 жовтня 2020 року первісну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, залишено без розгляду.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, залишено без розгляду. (т.2 а.с. 96-98).

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції,  ОСОБА_1   подав апеляційну скаргу,  в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду в частині залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно залишив позовну заяву без розгляду, у зв`язку з тим, що в судове засідання, призначене на 06 серпня 2020 року він не був належним чином повідомлений, оскільки повістку на дане судове засідання не отримував, що також підтверджується текстом ухвали, в якій зазначено, що на адресу суду повернувся конверт з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи до апеляційного суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили ( т. 2 а.с. 121). Від представника ОСОБА_2 адвоката Скворцової О.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю підготувати та надати відзив на апеляційну скаргу ( т. 2 а.с.123 ).

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на те, що учасники справи належнм чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, 23 грудня 2020 року на адресу апеляційного суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Скворцової О.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ( а.с. т. 2 а.с. 129 -131), тому підстав для відкладення розгляду справи колегія суддів не вбачає, оскільки повідомлені причини неявки представника ОСОБА_2 – адвоката Скворцової О.М. визнаються судом неповажними.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції перевіряється ухвала суду в частині залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. В іншій частині ухвала суду не переглядається, оскільки не є предметом апеляційного оскарження.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК Україним суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що належним чином повідомлений позивач за первісним в судові засідання, призначені на 06 серпня 2020 року та 13 жовтня 2020 року не з`явився. Будь – яких повідомлень чи клопотань від позивача до суду не надходило, а тому суд дійшов до висновку про залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки він не відповідає вимогам закону і фактичним обставинам справи.

Частиною першою статті 15 ЦПК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини першої, другої статті 211 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, які беруть участь у справі.

Учасники справи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб (стаття 43 ЦПК України).

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена при повторній неявці сторін.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

У пункті 3 частини першої статті 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

За цими нормами цивільного процесуального законодавства підставою залишення позовної заяви без розгляду є повторна неявка належним чином повідомленого позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки.

Встановлено, що в суді першої інстанції справу було призначено до судового розгляду з викликом сторін.

Відповідно до частин першої, третьої-шостої статті 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повістки про виклик судом надсилаються учасникам справи. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка – повідомлення – завчасно. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

За правилами частини першої статті 130 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на "усне слухання". Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Судом установлено, що відповідно до ухвали Мелітопольського міськрайонного суду від 21 травня 2020 року закрито підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, та призначено цивільну справу до розгляду по суті на 06 серпня 2020 року на 10 годину 00 хвилин. (т.2 а.с. 63-64).

Відповідно до поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1 судову повістку про виклик в судове засідання на 06 серпня 2020 року на 10 годину 00 хвилин не отримав, що підтверджується поштовим конвертом, що повернувся до суду першої інстанції без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». (т. 2 а.с. 73-75).

Відповідно до протоколу судового засідання від 06 серпня 2020 року, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні в судове засідання, розгляд справи було відкладено на 13 жовтня 2020 року на 10 годину 00 хвилин. (т.2 а.с. 82).

Відповідно до поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 повідомлений про день, час і місце розгляду справи на 10 годину 00 хвилин на 13 жовтня 2020 року, що підтверджується його особистим підписом на поштвоому повідомленні. (т.2 а.с. 90).

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 жовтня 2020 року первісну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, залишено без розгляду.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, залишено без розгляду. (т.2 а.с. 96-98).
З огляду на зазначене, залишаючи позовну заяву без розгляду, як повторна неявка позивача належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, суд першої інстанції не врахував ту обставину, що фактично в судове засідання, яке було призначене на 06 серпня 2020 року ОСОБА_1 , не був належним чином повідомленим, оскільки судову повістку про виклик до суду не отримував, що підтверджується поштовим конвертом, який повернувся до суду першої інстанції без вручення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 неодноразово повідомлявся про час і місце розгляду справи, за адресою, вказаною в позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1 , отримував судові повістки за даною адресою, особисто приймав участь у судових засіданнях, давав свої пояснення.

Отже, систематичне отримання ОСОБА_1 судових повісток за місцем проживання, участь в розгляді справи, свідчать про те, що ОСОБА_1 постійно проживає за вказаною адресою та отримує судові повістки. 

За таких обставин справи в сукупності, неодноразове отримання позивачем судових повісток , його особиста участь в судових засіданнях, свідчать про те, що висновки суду про належне повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду при поверненні судової повістки на 06 серпня 2020 року з відміткою про відсутність адресата, є передчасними, а вказана обставина не може свідчити про те, що позивач вибув з постійного місця проживання та відсутній за даною адресою.

У справі відсутні відомості, що ОСОБА_1 відмовився від одержання судової повістки.
Суд першої інстанції не вжив усіх можливих заходів повідомлення позивача у альтернативні способи, передбачені ст. 128 ЦПК України.

За таких обставин, у суду не було достатніх підстав вважати, що у судовому засіданні 13 жовтня 2020 року мала місце повторна неявка, тобто другий раз поспіль,  належним чином повідомленого позивача, як того вимагає п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, а отже в даному випадку відсутня ознака повторної (підряд) неявки належно повідомленого позивача в судове засідання, що є обов`язковою умовою для залишення позовної заяви без розгляду.

Крім того, слід зазначити, що залишення без розгляду позовної заяви із суто формальних підстав, які не перешкоджають її розгляду, є порушенням права на доступ до правосуддя, принцип якого проголошено ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, якщо вона постановлена з порушенням норм процесуального права чи неправильним застосуванням норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на зазначене, висновок суду першої інстанції про залишення позову без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України є передчасним. А тому, оскаржувана ухвала в оскаржуваній частині постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає до скасування з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Керуючись ст. ст. 367, 368,374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 жовтня 2020 рокуу цій справі в оскаржуваній частині, скасувати.
Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В іншій частині ухвала не оскаржувалася та не переглядалася.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 24 грудня 2020 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя
Подліянова Г.С.                 Гончар М.С.                 Маловічко С.В.