ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 жовтня 2020 року           справа №200/5015/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Ястребової Л.В., Геращенка І.В.,  розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 р. (у повному обсязі складено 23 липня 2020 року у м. Слов`янськ) у справі  № 200/5015/20-а (головуючий І інстанції суддя  Кониченко О.М.)  за позовом   ОСОБА_1  до  Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,      
                                                                                               
                                                           ВСТАНОВИВ:

Позивач 21.05.2020 року звернувся до суду з  позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправним дії відповідача щодо направлення повідомлення про стягнення надмірно виплачених коштів в сумі 21333,79 грн. з яких 10765,50 грн. знято з особових рахунків, 9221,50 грн. повернути у готівковій формі, 1346,44 грн. повернути у готівковій формі; визнати неправомірними та скасувати повідомлення № 316 від 31.03.2020 року, акт № 266-20 від 04.03.2020 року та акт № 316 від 31.03.2020 року; зобов`язати відповідача повернути на особові рахунки отримувача субсидії безпідставно списані грошові кошти за період 01.05.2018 року по 31.01.2019 року у розмірі 10765, 85 грн.; стягнути з відповідача судові витрати (а.с. 1-5).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року у справі № 200/5015/20-а адміністративний позов задоволено частково (а.с. 61-66).
Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради щодо стягнення з ОСОБА_1 надмірно виплачених коштів в сумі 21333,79 грн. з яких 10765,50 грн. знято з особових рахунків, 9221,50 грн. належить повернути у готівковій формі, 1346,44 грн. належить повернути у готівковій формі.
Визнано неправомірними та скасовано повідомлення № 316 від 31.03.2020 року та акт № 316 від 31.03.2020 року Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради.
Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради повернути (84333, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Героїв Небесної сотні, 23, ЄДРПОУ 25953617) на особові рахунки отримувача субсидії ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) безпідставно списані грошові кошти за період 01.05.2018 року по 31.01.2019 року у розмірі 10765,85 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Вирішено питання щодо судових витрат.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій  просив  рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідно до п. 2 постанови КМУ № 329 від 27.04.2018 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України та визнання такою, що втратила чинність постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 року № 1022» з 1 травня 2018 року призначення житлової субсидії здійснюється лише після подання нових заяви та декларації, якщо у складі домогосподарства є: особи, члени сім`ї яких зареєстровані за адресою домогосподарства.
Оскільки позивач отримувала житлову субсидію в опалювальний період 2017-2018 років та не надала нові заяву та декларацію згідно постанови КМУ № 329 від 27.04.2018 року,  як особа, яка перебуває у шлюбі станом на 01.05.2018 року, житлову субсидію з травня 2018 року по квітень 2019 року та з травня 2019 року по квітень 2020 року позивачу було призначено автоматично, як особі, яка не перебуває у шлюбі.
Позивачем до суду надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги та розглянути справу без її участі.  
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково  поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів  та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Судами  першої  та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 з 25 грудня 2015 року перебуває в шлюбі зі ОСОБА_2 (а.с. 16).
08.08.2016 року позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення їй житлової субсидії. Додатком до заяви нею було заповнено декларацію про доходи, в пункті 3 якої зазначаються: «Особи, які зареєстровані (для орендарів - особи які фактично проживають) у житловому приміщенні/будинку», позивачем було зазначено дві особи: вона та її син (а.с. 26, 27).
27.04.2020 року позивач отримала повідомлення № 316 від 31.03.2020 року про необхідність повернення надмірно виплачених коштів житлової субсидії (а.с. 23).
28.04.2020 року позивач звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради із заявою, в якій просила: повідомити підстави для припинення виплати субсидії та надати копію особистої справи щодо призначення субсидії (а.с. 17).
12.05.2020 позивач особисто отримала відповідь УПСЗН Краматорської міської ради від 30.04.2020 року № 29-01-14/3456, з якої позивач дізналась, що у зв`язку з тим, що нею подано недостовірні факти стосовно сімейного стану їй було припинено виплату субсидії з травня 2018 та зобов`язано її повернути переплачені кошти, посилаючись на акт № 266-20 від 04.03.2020. Також до відповіді були додані копії наступних документів: копії акту № 316 від 31.03.2020, акту № 266-20 від 04.03.2020, заява про призначення житлової субсидії від 08.08.2016 та декларація про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії (а.с. 18-22, 24, 25).
Спірним питанням у справі є правомірність припинення надання позивачу житлової субсидії .
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Пунктом 7 ч. 1ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 9 листопада 2017року № 2189-VIII (надалі - Закон № 2189-VIII) встановлено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належать, зокрема, встановлення порядку надання пільг та житлових субсидій населенню в частині забезпечення надання житлових субсидій як частки вартості житлово-комунальних послуг, у тому числі їх виплати у грошовій формі.
Отже, з аналізу наведених норм спеціального Закону, яким врегульовано правові відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг, слідує, що єдиним органом який може визначати на законодавчому рівні умови призначення та порядок надання громадянам житлових субсидій є Кабінет Міністрів України.
На час звернення позивача з заявою про призначення субсидії, умови призначення та порядок надання громадянам щомісячної адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату управління багатоквартирним будинком, користування житлом або його утримання, послуг з транспортування та розподілу природного газу та комунальних послуг (водо-, тепло-, газопостачання, водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот), а також один раз на рік субсидії готівкою на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива визначало Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженимпостановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 (далі - Положення № 848).
Відповідно до пункту 3 Положення № 848 (тут і надалі у редакції на час  виникнення спірних відносин), житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком. Суми призначеної, але не виплаченої у зв`язку із смертю одержувача житлової субсидії виплачуються одному із членів домогосподарства, з урахуванням яких призначалася субсидія.
Отримання житлових субсидій не пов`язане і не тягне за собою зміни форми власності житла.
Право на отримання житлової субсидії мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (далі - громадяни), що проживають у житлових приміщеннях (будинках) (п.4 Положення № 848).
За правилами п.5 Положення № 848, житлові субсидії призначаються за наявності різниці між розміром плати за житлово-комунальні послуги та/або скраплений газ, тверде та рідке пічне побутове паливо, за абонентське обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються у багатоквартирних будинках за індивідуальними договорами, внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку, внеску/платежу об`єднанню на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком у межах соціальної норми житла, соціальних нормативів житлово-комунальних послуг, скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, витрат на управління багатоквартирним будинком (далі - соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування) і розміром обов`язкового відсотка платежу, установленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 р. № 1156 Про новий розмір витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива у разі надання житлової субсидії.
Згідно з пунктом 9 Положення № 848 призначення житлових субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення.
У пункті 22 Положення № 848 визначено, що житлова субсидія призначається одному із членів домогосподарства, які зареєстровані в житловому приміщенні (будинку).
За рішенням комісії житлова субсидія може призначатися одному із членів домогосподарства, які не зареєстровані в житловому приміщенні (будинку), але фактично проживають у ньому на підставі договору наймання (оренди) житла (далі - орендарі), або індивідуальним забудовникам, будинки яких не прийняті в експлуатацію, у разі, коли їм нараховується плата за житлово-комунальні послуги.
Житлова субсидія за рішенням комісії може призначатися одному із членів домогосподарства, які не зареєстровані в житловому приміщенні (будинку), але фактично проживають у ньому без укладеного договору наймання (оренди) житла, у разі, коли вони є внутрішньо переміщеними особами. У такому разі склад домогосподарства декларується заявником під час звернення за призначенням житлової субсидії.
Рішення про призначення (відмову в призначенні) житлової субсидії у випадках, передбачених абзацами 2 і 3 цього пункту, приймається комісією на підставі акта обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства.
Аналіз наведених положень дозволяє дійти висновку про те, що право на отримання субсидії мають громадяни, які проживають у житлових приміщеннях (будинках) та зареєстровані у такому приміщенні (будинку).
Пунктом 2 постанови КМУ від 27.04.2018 № 329 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України та визнання такою, що втратила чинність, постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 р. № 1022» (далі - Постанова № 329), чинної на момент виникнення спірних відносин, установлено, що з 1 травня 2018 року призначення житлової субсидії здійснюється лише після подання нових заяви і декларації, якщо у складі домогосподарства є:  особи, які відповідають вимогам, визначеним в абзацах другому - четвертому підпункту 3 пункту 6 Положення про порядок призначення житлових субсидій;  внутрішньо переміщені особи;  особи, члени сім`ї яких не зареєстровані за адресою домогосподарства; особи, які є орендарями житлових приміщень (будинків); особи, які зареєстровані в житловому приміщенні (будинку), але фактично в ньому не проживають.
За визначенням п. 3 Постанови № 329 призначення житлових субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення).
Пунктом 13 Постанови № 329 встановлено, що для призначення житлової субсидії громадянин, особа якого посвідчується паспортом або іншим документом, подає структурному підрозділу з питань соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання (орендарі, внутрішньо переміщені особи - за фактичним місцем проживання): заяву про призначення житлової субсидії за формою, встановленою Мінсоцполітики (далі - заява); декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, за формою, встановленою Мінсоцполітики (далі - декларація); довідки про доходи - у разі зазначення в декларації доходів, інформація про які відсутня у ДФС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування тощо і відповідно до законодавства не може бути отримана за запитом структурного підрозділу з питань соціального захисту населення у порядку, встановленому цим Положенням. У разі неможливості підтвердити такі доходи довідкою до декларації додається письмове пояснення із зазначенням їх розміру; договір найму (оренди) житла (у разі наявності).
Під час прийому документів для призначення житлової субсидії забороняється вимагати від громадян документи, подання яких не передбачено цим Положенням.
Для розгляду питань, що належать до компетенції комісії, у випадках, передбачених цим Положенням, структурний підрозділ з питань соціального захисту населення може запропонувати громадянину подати додаткові документи, які не передбачені цим Положенням, але необхідні для розгляду комісією питань.
Громадянин несе відповідальність за подані відомості про доходи, майно, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на призначення житлової субсидії та на визначення її розміру.
За приписами п. 22 Постанови № 329 за рішенням комісії надання раніше призначеної житлової субсидії припиняється за поданням структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, управителів, об`єднання, виконавців комунальних послуг у разі, коли у заяві та/або декларації громадянин зазначив недостовірні дані, що вплинуло на встановлення права на житлову субсидію або визначення її розміру на суму, яка перевищує 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день призначення житлової субсидії.
Судами обох інстанцій було встановлено та не спростовано сторонами, що первинно субсидія позивачу була призначена в серпні 2016 року на підставі декларації позивача про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії від 08.08.2016 року. П.3 декларації містить наступні дані «Особи, які зареєстровані (для орендарів - особи, які фактично проживають) у житловому приміщенні/будинку» розділу І позивачем зазначено: « ОСОБА_1 », « ОСОБА_3 », відомості про чоловіка позивача відсутні.
Як зазачалося вище, обов`язок подання для призначення житлової субсидії нових заяви і декларації у особи, яка отримує житлову субсидію виник з 1 травня 2018 року.
За приписами п. 22 Постанови № 329 для призначення житлових субсидій на запит структурних підрозділів з питань соціального захисту населення у п`ятиденний строк з дня його отримання подаються відомості про: склад зареєстрованих у житлових приміщеннях (будинках) осіб - органами місцевого самоврядування або уповноваженими ними органами; забезпеченість громадян житловою площею та комунальними послугами - управителями, об`єднаннями, виконавцями комунальних послуг.
У таких відомостях зазначається: розмір платежів за житлово-комунальні послуги у межах соціальної норми житла та соціальних нормативів житлово-комунального обслуговування; розмір внесків/платежів об`єднанню на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком у межах соціальної норми житла та соціальних нормативів житлово-комунального обслуговування; сума простроченої понад два місяці заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком; інформація про доходи осіб та сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування - Пенсійним фондом України у порядку, встановленому Фондом та Мінсоцполітики; інформація про доходи осіб з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, а також групу платників єдиного податку, до якої належить фізична особа - підприємець, що обрав спрощену систему оподаткування, - ДФС у порядку, встановленому Мінсоцполітики та Мінфіном; інформація про перетин державного кордону особами - Держприкордонслужбою; інформація про наявність в осіб транспортних засобів - уповноваженими органами МВС; реквізити документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство або право іноземця або особи без громадянства на законних підставах перебувати на території України, - ДМС. Відомості, зазначені в цьому пункті, можуть надаватися структурному підрозділу з питань соціального захисту населення у вигляді довідок, даних на електронних носіях інформації тощо.
Відомості, зазначені в абзацах другому - сьомому цього пункту, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення можуть отримувати також від організацій, що здійснюють нарахування плати за житлово-комунальні послуги, внесків/платежів об`єднанню на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком за договорами з управителями або об`єднаннями, виконавцями комунальних послуг, інформаційно-обчислювальних центрів, розрахункових центрів, центрів нарахування плати за житлово-комунальні послуги, центрів муніципальних систем управління тощо.
Структурні підрозділи з питань соціального захисту населення мають право робити запити та безоплатно отримувати у строк до 10 календарних днів від інших підприємств, установ і організацій інформацію, необхідну для призначення житлових субсидій та проведення перевірок достовірності даних, отриманих від осіб, які звертаються за їх призначенням.
У разі коли документи, передбачені пунктом 13 цього Положення, подано не в повному обсязі, житлова субсидія призначається за умови надходження документів, яких не подано одночасно із заявою, протягом 30 днів з дня подання заяви.
Якщо документи, передбачені пунктом 13 цього Положення, протягом 30 днів з дня подання заяви не додані громадянином, структурний підрозділ з питань соціального захисту населення приймає рішення про відмову в призначенні житлової субсидії, про що інформує заявника в порядку, встановленому цим пунктом.
Структурним підрозділом з питань соціального захисту населення протягом 10 календарних днів з дня подання зазначених документів приймається рішення про: призначення житлової субсидії; відмову в призначенні житлової субсидії; подання документів на розгляд комісії.
Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведений факт  недобросовісності отримувача субсидії, що виразилося в неподанні відомостей щодо перебування позивача у шлюбі, а тому у відповідача були відсутні підстави вимагати повернення вже отриманої субсидії управителем, об`єднанням, виконавцем комунальної послуги в рахунок сплати комунальних послуг позивачем.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Водночас, надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі “Чахал проти Об`єднаного Королівства” (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Афанасьєв проти України” від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави. Зазначені вимоги до держави викладені і у статті 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої), вчиненої 3 травня 1996 року у м. Страсбурзі, яка підписана від імені України 7 травня 1999 року у м. Страсбурзі, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року, відповідно до якої держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.
Таким чином, право позивача на отримання допомоги є беззаперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.
До такого висновку суд дійшов і з врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", в якій суд встановив обов`язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.
Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина без будь-яких винятків, держава реалізує положення  статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Статтею 46 Конституції України  визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до  статті 1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 Конституції України).
За приписами  статті 6 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі  Конституції України  гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.
У справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (ч.  стаття 2 КАС України).
Приписами ч. 2 ст. 77 КАС України  встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок  щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на приписи ст. 77 КАС України стосовно обов`язку доказування правомірності своїх дій суб`єктом владних повноважень  відповідачем не доведено, що,   припинення виплати субсидії з травня 2018 та зобов`язання повернути ОСОБА_1 переплачені кошти,  він діяв правомірно.
Таким чином, з урахуванням викладеного та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції та  вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення. 
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,                                                        

                                                  ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 р. -  залишити без задоволення.
Рішення   Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 р.   у справі  № 200/5015/20-а   - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не  підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення   складено 07 жовтня 2020 року.

Головуючий суддя                                                                                     Г.М. Міронова                                                                                                                                             

Судді                                                                                                           Л.В. Ястребова

                                                                                                                     І.В. Геращенко