ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року 
м. Черкаси   

Справа № 712/988/18		
Провадження № 22-ц/821/1774/20		
категорія: 304090000  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Василенко Л. І., 
суддів: Єльцова В. О., Нерушак Л. В.
учасники справи:        
позивач: акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;
відповідач:  ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості,у складі: головуючого судді Токової С. Є., 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги Банк обґрунтував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08 грудня 2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2., п. 3.3. Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт.
Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3. Умов та правил надання банківських послуг.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між ним та Банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.
Зазначав, що Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5. «Правил користування платіжною карткою».
Одночасно, п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9. Умов та правил надання банківських послуг і п. 5.8 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п. 6.3. до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.
Вказував, що позивач зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Договору.
У порушення умов договору відповідач належним чином не виконувала його умови, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 07 грудня 2017 року складає 117 000 грн, та складається з 8 642,41 грн – заборгованості за кредитом, 108 357,59 грн - заборгованості по відсоткам за користування кредитом.
Позивач просив суд стягнути із  ОСОБА_1 на користь  Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 08 грудня 2008 року  в розмірі 117 000  грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2019 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 117000 грн заборгованості за кредитним договором та 1 762 грн витрат по сплаті судового збору, а всього 118 762 грн. 
Рішення суду мотивоване тим, що у судовому засіданні установлено, що ОСОБА_1 взяті зобов`язання за укладеним з АТ «КБ «ПриватБанк» кредитним договором щодо повернення отриманих коштів належним чином не виконує, тому вимоги позову про стягнення простроченої заборгованості за кредитом, а також процентами за користування кредитом є обґрунтованими.
Вирішуючи клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначив, що хоч із письмових пояснень представника позивача вбачається, що останній платіж по кредиту відповідачем було здійснено 08 травня 2014 року, між тим, з доданого до матеріалів справи розрахунку вбачається, що останній платіж відповідачем був здійснений 28 квітня 2015 року, відтак, підстав для застосування строку позовної давності судом не вбачається.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі, поданій 12 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права, просила скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково, а саме стягнути заборгованість по тілу кредиту в сумі 8 642,41 грн.
Вважає, що судом першої інстанції не враховано позовну давність та наслідки її спливу, незважаючи на розкриття суті позовної давності в рішенні та присуджено стягнення відсотків за весь період, а не трирічний.
Зазначає, що судом також не враховано норми ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», зокрема, щодо того, що продавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Так, її борг становить 8 642,41 грн, а нараховані позивачем відсотки становлять 108 357,59 грн.
Крім того, на думку скаржника, суд першої інстанції не врахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та безпідставно стягнув із неї відсотки у розмірі 108 357,59 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
Згідно з даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14 червня 2018 року, АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк», яке, згідно наявного в справі статуту, було правонаступником всіх прав та зобов`язань ЗАТ КБ «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків ТОВ КБ «ПриватБанк» (а.с. 28-29).
Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 21 квітня 2017 року, АТ КБ «ПриватБанк» зареєстроване як юридична особа 19 березня 1992 року, 27 січня 2005 року, основний вид економічної діяльності, 64.19 – інші види грошового посередництва (а.с. 27).
Згідно до Банківської ліцензії № 22 від 05 жовтня 2011 року, АТ КБ «ПриватБанк» має право надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» (а.с. 26).
08 грудня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 була підписана анкета-заява № б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 15).
В заяві, яка додана Банком до позовної заяви, містяться персональні дані ОСОБА_1 , обрано вид картки – платіжна картка кредитка «Універсальна», вказано кредитний ліміт у розмірі 250 грн, визначено розмір відсотків за користування кредитом – 2,5 % в місяць (30 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом. У анкеті-заяві також передбачено, що у разі порушення позичальником терміну платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 120 днів, у зв`язку з чим Банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 250, 00 грн + 5 % від суми позову (а.с. 15 зворот).
За змістом відповідної заяви б/н ОСОБА_1 виразила свою згоду, що ця заява разом із запропонованими Банком Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між сторонами кредитний договір про надання банківських послуг (а.с. 15 зворот).
До позовної заяви додано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», яка підписана ОСОБА_1 08 грудня 2008 року (а.с. 16).
Відповідно до вказаної довідки про умови кредитування базова процентна ставка становить 2,5% на місяць (30% річних), порядок погашення заборгованості - щомісячний платіж в розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50,00 грн, строк щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним, штраф за порушення строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням більше ніж на 30 днів становить 500 грн + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості та комісії.
Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_1 (картрахунок НОМЕР_1 від 08.12.08), старт картрахунку відбувся 08.12.2008 та встановлено кредитний ліміт у розмірі 29 000 грн, зміна кредитного ліміту: 16.02.2010 – 600 грн., 10.08.2010 – 1 200 грн, 27.11.2010 – 1 400 грн, 23.12.2010 – 1 600 грн, 12.02.2011 – 1 800 грн, 12.05.2011 – 2 000 грн. 23.06.2011 – 2 400 грн, 23.07.2011 – 2 800 грн, 19.07.2013 – 9 100 грн, строк дії картки закінчився 07/17 (а.с. 14).
До позовної заяви Банк також додав витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 17-22).
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 08.12.08 станом на 07.12.17 заборгованість ОСОБА_1 становить 117 000 грн, яка складається з наступного: 8 642,41 грн - заборгованість за тілом кредиту; 108 357,59 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 7-13). 
В процесі розгляду справи у позивача було витребувано виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 01.01.1999 по 09.03.2019 (а.с. 97-105). 

Мотивувальна частина 
Позиція Черкаського апеляційного суду
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №1800210347569, ОСОБА_1 отримала копію ухвали про відкриття апеляційного провадження 02 грудня 2020 року, а відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення № 1800210347577, № 1800210347585 АТ КБ «ПриватБанк» отримало копію ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги 07 грудня 2020 року та 03 грудня 2020 року відповідно. 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. 

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати оскаржуване рішення у повному об`ємі та задовольнити позов частково, а саме стягнути з неї на користь Банку тіло кредиту у розмірі 8 642,41 грн.
Отже, предметом апеляційного перегляду є рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2019 року у повному обсязі.
З матеріалів справи вбачається, що даний спір виник між АТ КБ «ПриватБанком» та ОСОБА_1 з підстав зняття останньою кредитних коштів із банківської карти, отриманої на підставі анкети-заяви від 08 грудня 2008 року.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. 
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості: заборгованість за відсотками в розмірі 108 357,59 грн.
АТ КБ «ПриватБанк», на підтвердження позовних вимог щодо стягнення заборгованості за договором, до суду першої інстанції надано копію анкети-заяви про приєднання ОСОБА_1 до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», довідку про зміну умов кредитування та розрахунок заборгованості.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ним, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15.
Апеляційний суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (08.12.08) до моменту звернення до суду з указаним позовом (25.01.2018), тобто, кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Тому надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року, прийнятій у справі № 342/180/17-ц (провадження №14-131цс19). 
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Разом з тим, в анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 08 грудня 2008 року, зокрема визначено, що вона виявила бажання оформити на себе платіжну картку кредитку «Універсальну» з кредитним лімітом 250 грн під 2,5% на місяць на залишок заборгованості. При цьому, згідно довідки про зміну умов кредитування кредитний ліміт ОСОБА_2 неодноразово змінювався, до закінчення дії картки (07/17), та востаннє він був встановлений 19.07.2013 у розмірі 9 100 грн.
Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, містить, зокрема, базову відсоткову ставку в місяць (2,5%) та розрахунок щомісячних платежів.
Оскільки довідка підписана ОСОБА_1 , то договір банківського кредиту є узгодженим сторонами на умовах, викладених у довідці також.
Відповідно до наданого Банком розрахунку заборгованості за договором № б/н від 08.12.08 станом на 07.12.17 заборгованість ОСОБА_1 становить 117 000 грн, яка складається з наступного: 8 642,41 грн - заборгованість за тілом кредиту; 108 357,59 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 7-13). 
З метою встановлення обставин по справі ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 лютого 2019 року було витребувано у ПриватБанку виписку по рахунку відповідача, яка надана суду 17 травня 2019 року.
Апеляційний суд зазначає, що банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року, тому є належним доказом у справі.
У постанові Верховного Суду від 16.09.2020 (справа №200/5647/18) касаційний суд зазначив, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом апеляційної інстанції у сукупності з іншими доказами.
З наданої Банком виписки по рахунку відповідача вбачається, що ОСОБА_1 з моменту укладення договору активно користувалась картковим рахунком, знімала кошти, частково погашала заборгованість, з часом вона перестала користуватись картковим рахунком, проте заборгованість у повному об`ємі не погасила.
Крім того, відповідач не заперечувала факту укладення договору з АТ КБ «ПриватБанк» та отримання кредитної картки, не заперечувала щодо стягнення з неї тіла кредиту у розмірі 8 642,41 грн, проте заперечувала щодо стягнення відсотків за користування кредитом посилаючись на те, що останній платіж позивачем був здійснений 08 травня 2014 року та просила застосувати строк позовної давності (а.с. 67-69).
Отже, на підставі оцінки усіх доказів у їх сукупності, зокрема, виписки по банківському рахунку, довідки про умови кредитування та розрахунку заборгованості, колегія суддів дійшла висновку про те, що Банк в даному випадку підтвердив своє порушене право вимагати погашення виниклої заборгованості, проте в межах умов, визначених довідкою про умови кредитування, та позовної давності, про застосування якого заявляла відповідач в суді першої інстанції.
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач. Такий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.
Отже, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Верховний Суд України неодноразово робив висновки про те, що за договором, який визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору (зокрема у постановах: від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14; від 17 вересня2014 року у справі № 6-95цс14; від 24 вересня 2014 року у справі № 6-103цс14, від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-134цс14; від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15).
За змістом ст. ст. 256 – 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. 
Строк дії картки тривав до останнього дня липня 2017 року, отже строк кредитування, який визначається строком дії картки становить до 31 липня 2017 року, а позов подано 25 січня 2018 року, тобто в межах строку позовної давності (а.с. 31).
Разом з тим, відмовляючи в застосуванні строку позовної давності суд першої інстанції виходив з того, що останній платіж відповідачем було здійснено 28.04.2015, а не як стверджував відповідач 08.05.2014. З такими висновками місцевого суду апеляційний суд не погоджується виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його участю чи дорученням уповноваженою на це особою.
Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь - які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.
З виписки по рахунку вбачається, що 08.05.2014 відповідачем було поповнено рахунок на суму 1 800 грн, а 13.05.2014 на 30 грн в терміналі самообслуговування, 14.05.2014, 15.05.2014, 16.05.2014 та 23.05.2014 відповідачем було знято кошти з карткового рахунку, після чого жодних дій щодо карткового рахунку відповідачем вчинено не було.
Щодо проплати 28.04.2015 року, то з виписки по рахунку вбачається, що це було здійснено Банком шляхом переведення коштів між рахунками на суму 1,16 грн, що не може бути дією відповідача, спрямованою на визнання боргу.
У Постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі № 161/15679/15-ц, провадження № 61-765св18, міститься висновок по застосуванню ч. 1 ст. 264 ЦК України та вказано, що з тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому, не виключається й випадку коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто коли боржник виражає свою згодою чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта.
Виходячи з наведеного, дії Банку щодо рахунку відповідача, зокрема автоматичне погашення чи переведення коштів, не може свідчить про визнання відповідачем свого боргу та слугувати підставою для переривання позовної давності так як доказ того, що таке списання відбулося за згодою останнього позивачем суду не надано.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2020 року в справі №442/5498/16-ц (провадження №61-37554св18).
Відтак, Банк має право на стягнення тіла кредиту в розмірі 8 642,41 грн, а також відсотків, нарахованих за три роки до звернення з позовом, тобто за період з 25.01.2015 до 25.01.2018.
Водночас, колегія суддів враховує, що заборгованість по процентам, яка нарахована поза межами строку дії кредитної картки не підлягає стягненню в силу вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, відповідно до якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, у цьому разі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.
Таким чином, Банк має право на стягнення відсотків в межах трирічного строку до звернення з позовом (з 25.01.2015) у розмірі 2,5% на місяць та до закінчення строку дії картки (до 31.07.2017), що становить 918 днів, а з 01.08.2017 та до 07.12.2017 (станом на дату, яку просив позивач) на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.
При цьому, позовної вимоги про стягнення відсотків на підставі статті 625 ЦК України Банк не пред`являв, тому за період з 01.08.2017 та до 25.01.2018 вимоги про стягнення відсотків не підлягають задоволенню.
В розрахунку заборгованості тіло кредиту не змінювалось за період з 25.01.2015 до 31.07.2017, та визначено в розмірі 8 642,41 грн. 
Розмір відсотків за користування кредитом був узгоджений між сторонами та становив 2,5 % на місяць (30% річних), проте з розрахунку вбачається, що розмір відсоткової ставки починаючи з 01.09.2014 неодноразово збільшувався, що не було узгоджено між сторонами.
Тому сума відсотків за вказаний період складає 8 642,41 грн х 2,5% (на місяць) / 30 днів х 918 днів = 6 611,44 грн.
Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що Банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Отже, дослідивши викладені в апеляційній скарзі доводи, а також враховуючи визнання відповідачем заборгованості за тілом кредиту, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, а саме, в частині стягнення тіла кредиту 8 642,41 грн та відсотків в розмірі 6 611,44 грн, а всього на суму 15 253,85 грн.
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно копії довідки до акта огляду МСЕК № 2 від 31.10.2013 ОСОБА_1 має першу групу інвалідності безстроково, тому згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.
З огляду на висновок щодо суті апеляційної скарги (розмір задоволених позовних вимог складає 13,04 % від суми заявлених вимог), а беручи до уваги те, що відповідач звільнений від сплати судового збору, позивачу необхідно компенсувати 13,04% за рахунок держави 229,76 грн за подачу позову та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» 344,65 грн на користь держави за подачу апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2019 року – скасувати.
Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 08 грудня 2008 року в розмірі 15 253,85 грн.
Стягнути з державного бюджету на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подачу позову в сумі 229,76 грн в порядку їх компенсації за рахунок держави.
Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги 344,65 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Текст постанови складено 16 грудня 2020 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. О. Єльцов

Л. В. Нерушак