Справа № 346/636/19 
Провадження № 22-ц/4808/1151/20 
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.
суддів:                                Василишин Л.В., Пнівчук О.В.
за участю секретаря        Маслей А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду, постановлену суддею Калинюком О.П. 1 вересня 2020 року в м. Коломия у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Коломийської міської ради Івано-Франківської області про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, визнання незаконним та скасування рішення Коломийської міської ради Івано-Франківської області, визнання недійсним договору дарування,
в с т а н о в и в:
В провадженні Коломийського міськрайонного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Коломийської міської ради Івано-Франківської області про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, визнання незаконним та скасування рішення Коломийської міської ради Івано-Франківської області, визнання недійсним договору дарування.
6 липня 2020 року позивач подав до суду письмове клопотання про призначення по справі судової земельно-технічної експертизи для встановлення фактів захоплення земельних ділянок, які є предметом спору між сторонами. Проведення експертизи просив доручити експертам Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 1 вересня 2020 року по справі призначено земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: «1. Чи відповідають фактичні конфігурації (межі) та площі земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 2610600000:23:007:0039, та належить на праві власності ОСОБА_1 , та земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_2 , яка знаходиться у користуванні ОСОБА_2 , конфігурації (межам) та площам відповідно до їх правовстановлюючих документів, документації із землеустрою (обмінному файлі) на вказані земельні ділянки?», «2. Чи є порушення меж шляхом самовільного захоплення (або накладення меж) вказаних земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою (обмінного файлу) на ці земельні ділянки? Якщо таке самовільне захоплення допущено, то яка площа самовільно захоплена (чи накладка такої площі суміжних ділянок) і в яких саме частинах?», «3. Чи відповідають фактичні конфігурації (межі) та площі земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 2610600000:23:007:0039, яка належить на праві власності ОСОБА_1 , даним, внесеним в Публічну кадастрову карту України?». Виконання експертизи доручено експертам Івано-Франківського відділення Київського НДІСЕ (м. Івано-Франківськ, вул. Академіка Сахарова, 23а, 76000). Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків, передбачену ст.ст. 384, 385 КК України. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає її незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що питання про проведення експертизи повинно було бути вирішене під час підготовчого провадження та не могло вирішуватись після його закриття. На час подання позовної заяви позивачем не було зазначено про відсутність у нього можливості провести експертизу самостійно, не надано доказів з цього приводу та не подано до суду клопотання про призначення експертизи.
Крім того вирішення питання про призначення експертизи було здійснено за відсутності відповідача при наявності від нього клопотання про відкладення судового розгляду, у зв`язку з чим було порушене його право на захист. Зокрема, у клопотанні зазначалось про те, що у зв`язку з віднесенням м. Коломия до червоної епідемічної зони, адвокат відповідача не мала змоги прибути у засідання, а сам відповідач є особою похилого віку та перебуває у групі ризику захворювання, у зв`язку з чим уникає контактів з численною кількістю людей. На думку апелянта, такими діями суду порушено його право на висловлення своєї думки щодо питань, поставлених на вирішення експертизи, та визначення експерта.
Вказує і на те, що ОСОБА_2 не є власником земельної ділянки і не надав доказів порушення його прав з боку відповідача, у зв`язку з чим неможливо вирішувати будь-які питання щодо земельної ділянки ОСОБА_1 , яка отримана ним у власність на підставі договору дарування ще у 2004 році. Незрозуміло яким чином поставлені питання співвідносяться з предметом доказування, оскільки всі вони стосуються нібито самовільного захоплення ділянки, що не є предметом спору.
З огляду на наведені обставини просить скасувати ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 1 вересня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що клопотання відповідача про відкладення розгляду справи розглядалось у судовому засіданні під звукозапис та було відхилено судом у зв`язку з тим, що відповідач неодноразово ухилявся від явки в судові засідання, посилаючись на відсутність транспортного сполучення та карантинні заходи, при цьому проживаючи в м. Коломия. Посилається на те, що ним були надані всі наявні у нього докази по справі на стадії підготовчого засідання, проте після виступу сторін у судовому засіданні стало зрозуміло, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, через що ним і було подано клопотання про призначення експертизи. А з огляду на неприязні відносини сторін експертиза проведена без ухвали суду викликала б у відповідача недовіру та заперечення у суді, а тому для уникнення додаткових витрат позивач наполягає на проведенні експертизи саме в судовому порядку. Щодо посилань апелянта на те, що позивач не є власником земельної ділянки, то зазначає, що є її користувачем та отримав дозвіл на розробку технічної документації, однак не може приватизувати саме через порушення його прав відповідачем. З огляду на наведене просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.
В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів, наведених у ній.
Представник позивача ОСОБА_4 проти задоволення апеляційної скарги заперечила, просила ухвалу суду залишити без змін.
Коломийська міська рада в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, повідомлялась про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо призначення експертизи.
Постановляючи ухвалу про задоволення клопотання ОСОБА_2 про призначення експертизи, суд першої інстанції виходив з того, що для з`ясування обставин, які мають значення для справи, зокрема відповідності фактичних меж спірних земельних ділянок межам, визначеним у правовстановлюючих документах, наявності порушень меж шляхом захоплення, а також зменшення чи збільшення спірних земельних ділянок, потрібні спеціальні знання.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом зазначав, що 7 березня 2017 року протоколом комісії по розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування, затвердженим Рішенням Коломийської міської ради №1468-20/2017 від 20 квітня 2017 року, ОСОБА_2 було погоджено межу земельної ділянки площею 0,1000 га від А до Б на АДРЕСА_2 із суміжним користувачем ОСОБА_1 відповідно до поданого кадастрового плану (а.с. 12).
Підставами набуття права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку слугувало Рішення виконавчого комітету Коломийської міської Ради народних депутатів Івано-Франківської області від 15 грудня 1993 року №357, на підставі якого його матері ОСОБА_5 10 лютого 1994 року було видано Державний акт на право власності на землю площею 0,0600 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , цільове призначення - для обслуговування будівель та господарських споруд, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №952, серія ІФ, 17-2-002-113 (а.с. 5, 130). Межівником згідно даних державного акту є позивач, який користувався даною земельною ділянкою на той час і продовжує користуватись по сьогодні. 12 липня 2004 року між відповідачем та його матір`ю було укладено Договір дарування, після чого ним виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку нового зразка серії ІФ №026873 від 27 жовтня 2004 року (а.с. 6, 138).
5 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернувся до державного кадастрового реєстратора - Міськрайонного управління у Коломийському районі та м. Коломиї Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області із заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру на основі фактичних обмірів його земельної ділянки, межі якої проходять по фактично встановленій огорожі. Проте, Рішенням №РВ-2600460072018 від 6 листопада 2018 року державним кадастровим реєстратором у внесенні таких було відмовлено у зв`язку з невідповідністю електронного документа установленим вимогам, а саме наявні зауваження щодо валідності електронного документу. Перетин ділянок з ділянкою 2610600000:23:007:0039, площа співпадає на 0,4831% (а.с. 13).
Згідно викопіювання із кадастрового плану Міськрайонним управлінням у Коломийському районі та м. Коломиї Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області проведено перевірку електронного документа, про що складено протокол №ПП-2600281652018 від 6 листопада 2018 року, згідно якого дані електронного документа не відповідають наявним даним Державного земельного кадастру, відомостями про інші об`єкти Державного земельного кадастру, їх кількісним, якісним характеристикам та відомостям про значення оцінки земельної ділянки. Також зазначено, що дані електронного документа відповідають встановленим вимогам до змісту, структури і технічних характеристик електронного документа, даним документації із землеустрою або оцінки земель (а.с. 14).
Таким чином позивач вважає, що Рішення виконавчого комітету Коломийської міської Ради народних депутатів Івано-Франківської області від 15 грудня 1993 року №357, Державний акт серії ІФ 17-2-002-113 від 10 лютого 1994 року, Договір дарування від 12 липня 2004 року та Державний акт серії ІФ №026873 від 27 жовтня 2004 року є незаконними, оскільки порушують межі його земельної ділянки.
У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Частинами першою, другою статті 116 ЗК України установлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. 
Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).
Частиною першою статті 103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Передбачене статтями 12, 13, 49 ЦПК України право сторін на подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості щодо обставин, які мають значення для вирішення справи, кореспондується з обов`язком суду сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.
Отже, процесуальний обов`язок суду - належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні.
Зазначеного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року у справі у справі №573/1677/18 .
Відповідно до статті 1 ЗУ «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб (стаття 7-1 ЗУ «Про судову експертизу»).
Згідно із частиною третьою статті 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Згідно із ч.ч. 3-5 статті 103 ЦПК України при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.
Статтею 104 ЦПК України встановлені вимоги до змісту ухвали про призначення експертизи, згідно яких в ухвалі суд зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.
Окрім того, відповідно до п. 3.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 року №1950/5) (далі – Інструкція) у документі про призначення експертизи (залучення експерта) зазначаються такі дані: місце й дата винесення постанови чи ухвали; посада, звання та прізвище особи, що призначила експертизу (залучила експерта); назва суду; назва справи та її номер; обставини справи, які мають значення для проведення експертизи; підстави для призначення експертизи; прізвище експерта або назва експертної установи, експертам якої доручається проведення експертизи; питання, які виносяться на вирішення експертові; перелік об`єктів, що підлягають дослідженню (у тому числі порівняльних зразків та інших матеріалів, направлених експертові, або посилання на такі переліки, що містяться в матеріалах справи); інші дані, які мають значення для проведення експертизи.
Орієнтовний перелік питань, що можуть бути поставлені при проведенні відповідного виду експертизи, наведено в Науково-методичних рекомендаціях з питань підготовки і призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 03 листопада 1998 року за №705/3145 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року №1950/5) (далі - Рекомендації).
Пунктом 6.1 Рекомендацій передбачено, що основними завданнями земельно-технічної експертизи, серед іншого, є: визначення фактичного землекористування земельними ділянками, а саме фізичних характеристик земельних ділянок (конфігурації, площі, промірів тощо); визначення відповідності фактичного землекористування в частині порушення меж та накладання земельних ділянок відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки.
Згідно п.п. 4.1, 4.3 Інструкції керівник експертної установи розглядає отримані матеріали і доручає відповідному структурному підрозділу експертної установи організувати проведення експертизи. Якщо в експертній установі не проводяться певні види експертиз та відсутні фахівці з певної галузі спеціальних знань, керівник експертної установи повідомляє про це орган (особу), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), та повертає матеріали справи без виконання. Якщо в одному документі про призначення експертизи (залучення експерта) є питання, що стосуються різних видів експертиз, не пов`язаних між собою, керівник установи визначає, які питання підлягають вирішенню у відповідному підрозділі та послідовність їх виконання.
Таким чином, беручи до уваги наведені норми права, а також предмет та підстави позову, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про призначення по справі земельно-технічної експертизи. При цьому поставлені на вирішення експерта питання стосуються даних, які входять в предмет доказування у справі.
Щодо доводів апелянта про те, що позивач звернувся із вказаним клопотанням з порушенням норм процесуального права, зокрема щодо призначення експертизи не на стадії підготовчого засідання, а при розгляді справи по суті, то слід зазначити, що висновок земельно-технічної експертизи неможливо замінити іншими засобами доказування, що вже містяться в матеріалах справи, оскільки для правильного вирішення справи по суті спору необхідні спеціальні знання.
Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, надто суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium», «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії»). Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, з метою забезпечення правильного вирішення спору між сторонами, для всебічного та повного дослідження обставин справи, апеляційний суд доходить висновку про відсутність правових підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.
Окрім того, твердження апелянта про те, що суд першої інстанції, розглянувши в судовому засіданні питання призначення експертизи без участі відповідача, тим самим допустив порушення норм процесуального права, є необґрунтованими і не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки апелянт був повідомлений про день та час розгляду справи, а враховуючи неодноразові відкладення судових засідань за його клопотаннями та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов вірного висновку про можливість розгляду даного клопотання за його відсутності.
Водночас колегія суддів звертає увагу, що на виконання Закону України від 30.03.2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» та відповідно до пункту 10 частини 1 статті 152, частини 5 статті 153 Закону України «Про судоустрій і статус судів» Державна судова адміністрація України наказом від 08.04.2020 року №169 затвердила Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, із наступними змінами внесеними наказом ДСА України від 23 квітня 2020 року №196. Таким чином, відповідач та його представник не були позбавлені права прийняти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференцзв`язку або поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Крім того відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій чітко і змістовно викладено позицію щодо незаконності та необґрунтованості судової ухвали.
Виходячи з наведеного, суд першої інстанції, вірно встановивши обставини справи та характер спірних правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення клопотання позивача про призначення по справі судової земельно-технічної експертизи, оскільки без залучення спеціальних знань неможливо встановити, чи накладаються земельна ділянка позивача із земельною ділянкою відповідача, що входить в предмет доказування по даній справі.
Ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 1 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                         Л.В. Василишин
                                                                               О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2020 року.