КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа № 755/12784/20                                          Головуючий у І інстанції - Арапін Н.Є.  
апеляційне провадження №22-ц/824/13344/2020  Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
04 листопада 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
Судді-доповідача Гуля В.В.,
суддів  Суханової Є.М., Сержанюка А.С.,
за участю секретаря  Линок В.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1   на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 09 вересня 2020 року у справі за скаргою стягувача ОСОБА_1  за участю Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), боржника ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії,-

                                                                 встановив:
   Заявник звернулася до суду зі скаргою за участю Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), боржника ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії.      
       Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 вересня 2020 року скаргу залишено без розгляду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить ухвалу суду скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що  судом помилково застосовано положення ч.4 ст.183 ЦПК України, оскільки вказані норми поширюються на заяви, клопотання та заперечення у відкритому судовому засіданні та не йдеться мова про скарги. Суд самовільно розширив перелік документів, включивши до нього скаргу, перевищивши при цьому межі своїх повноважень.
Зазначає, що розгляд скарги на дії (бездіяльність) державного виконавця не можна розглядати за аналогією закону, як заяву з процесуальних питань, а необхідно розглядати заяву та застосовувати до неї наслідки повернення заявнику, передбачені законодавством для позовної заяви. 
          Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню  з наступних підстав.
       З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо проведення розрахунку заборгованості аліментів. 
Згідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3-5 частини сьомої статті 82 Закону «Про виконавче провадження», зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
 
Згідно ч. 4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити:
 
1)     найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається;
2)     повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище,Ім`я та по • батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником;
3)  реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина);
4)     зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону;
5)  викладення обставин, якими скаржник обгрунтовує свої вимоги;
6)    підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання
скарги.
 
Отже, скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, які встановлені ст.175 ЦПК України.
 
Застосування судом першої інстанції положень ст. 183 ЦПК України є помилковим та безпідставним, оскільки норми даної статті передбачають вимоги до форми та змісту заяви з процесуальних питань, а не вимоги до форми та змісту скарги на дії чи бездіяльність державного виконавця.
Таким чином, залишення скарги без розгляду з підстав ненадання доказів на підтвердження направлення учасникам справи копії скарги та доданих матеріалів, не ґрунтується на вимогах закону.
 
Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі» і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
 
1)    неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2)     недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;
3)     порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановления помилкової ухвали.
 
Пунктом 6 частини 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 09 вересня 2020 року постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до постановления помилкової ухвали, відтак підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 379, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-
постановила:
           Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.  
 Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 09 вересня 2020 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів.
Суддя-доповідач                                                        В.В. Гуль
         Судді                                                                           А.С. Сержанюк 
 
                                                                                   Є.М. Суханова