Постанова                                           
Іменем  України
 
23 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 609/1117/18
провадження № 61-5685св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідачі: Шумська міська рада - об`єднана територіальна громада, Шумська районна державна адміністрація,
третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 26 листопада 
2018 року у складі судді: Ковтуновича О. В. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Ходоровського М. В., Бершалської Г. В., Гірського Б. О.,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Шумської міської ради - об`єднаної територіальної громади, Шумської районної державної адміністрації, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, про визнання права на земельну частку (пай), внесення особи в додаткові списки членів, які мають право на земельну частку (пай), виділення земельної частки (паю) із земель запасу на території Тилявської сільської ради, видачу витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Позовна заява мотивована тим, що вона є дочкою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ЇЇ мати - ОСОБА_3 була членом колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП) та була прийнята на роботу в колгосп 
ім. Котовського у 1959 році. У 1965 році колгосп ім. Котовського було перейменовано на колгосп ім. Фрунзе, а у 1970 році колгосп ім. Фрунзе та колгосп «Комуніст» об`єдналися в колгосп «Дружба», який у 1992 році було реорганізовано в КСП «Агрофірма Дружба».
У 1974 році її матір була звільнена з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, із членів колгоспу її не виключали. Зазначає, що рішення про вступ її мами в члени колгоспу відсутнє, але доказом цього є архівний витяг із погосподарської книги, де зазначено, що її матір була головою сім`ї, яка належала до суспільної групи - колгоспна.
Оскільки її мати була членом КСП на період отримання агрофірмою «Дружба» 22 серпня 1995 року державного акта на право колективної власності на землю серії ТР 006, то відповідно до пункту 2 Указу Президента України 
від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» вона мала право на земельну частку (пай) в землях, що перебувають у колективній власності.
Вказувала, що на момент розпаювання прізвище її матері помилково було пропущене в списках осіб, які мають право на земельну частку (пай). 
05 травня 2008 року мати померла, а вона, як єдина спадкоємиця першої черги за законом, має право на земельну частку (пай) на яку мала право її мати.
На час звернення до суду із цим позовом уся земля, що передавалася підприємству у колективну власність розділена, усі члени КСП отримали державні акти. Відновити право її померлої матері на земельну частку (пай) можливо за рахунок земель запасу Тилявської сільської ради.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право на земельну частку (пай), яке мало рахуватися за її матір`ю - 
ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що знаходиться на території Тилявської сільської ради. Зобов`язати Шумську міську раду - об`єднану територіальну громаду включити її, як єдиного законного спадкоємця першої черги померлої ОСОБА_3 , в додаткові списки осіб, що мають право на отримання земельної частки (паю) колективних земель КСП «Агрофірми Дружба» в с. Тилявка Шумського району Тернопільської області. Зобов`язати Шумську міську раду - об`єднану територіальну громаду виділити їй земельну частку (пай) із земель запасу на території Тилявської сільської ради.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області 
від 26 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щоз часу проведення паювання земель в агрофірмі «Дружба» з 1995 року до дня своєї смерті 
(2008 рік) померла ОСОБА_3 в списки осіб, які мають право на земельну частку (пай), включена не була. Зважаючи на те, що мати ОСОБА_1  за життя не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) та у неї не виникло право на земельну частку (пай) за життя, а тому це право не увійшло і до складу спадщини, яку прийняла позивачка, тому у позові слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що згідно вимог закону особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП, включення до списку осіб, долучених до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта.Відповідно до роз`яснень, які зазначені у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року в разі смерті члена КСП, включеного до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України.
З врахуванням встановлених обставин у справі та зазначених норм права суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки спадкодавець ОСОБА_3 за життя не отримала сертифікат на право на земельну частку, то вона не набула права на земельну частку (пай), а відтак вимоги позивачки про визнання права власності на пай в порядку спадкування є безпідставні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у березні 2019 року до Верховного Суду, 
 ОСОБА_1 ,посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
У квітні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції допустив порушення конституційних прав позивача, зокрема статті 41 Конституції України, а суд апеляційної інстанції погодився з цим.
Окрім цього, судами не спростовано позовних вимог, не надано їм належної оцінки, не вказано чому саме суди з ними не погоджуються, судами не мотивовано відповідно до процесуального Закону їхніх рішень та не застосовано Закон, який підлягає до застосування (зокрема Указ Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільським господарствам, підприємствам та організаціям» № 720/95, статті 524, 529, 1218, 1268 ЦК України (в редакції 1963 року), Постанову Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 
2004 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді цивільних справ»). 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У травні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , у якому воно просило вказану касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення - без змін. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Андруга Кременецького району Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 07 травня 2008 року Білокриницькою сільською радою Кременецького району.
ОСОБА_1 народилася 
ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Башківці Шумського району, і в графі мати свідоцтва про її народження серії НОМЕР_2 , виданого 15 липня 2008 року відділом ДРАЦС Шумського райуправління юстиції, вказано ОСОБА_3 , актовий запис № 11.
29 липня 1972 року ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_6 , який зареєстрований Тилявською сільською Радою Шумського району і їй присвоєно прізвище ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим 29 липня 1978 року Тилявською сільською радою Шумського району, актовий запис № 9.
Після смерті матері ОСОБА_1 прийняла спадщину у встановлений строк, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 12 листопада 2008 року Кременецькою державною нотаріальною конторою.
Померла ОСОБА_3 постійно проживала і була зареєстрована в 
с. Башківці Шумського району до 16 березня 1994 року, що підтверджується довідкою № 287 від 01 жовтня 2014 року, виданою Тилявською сільською радою Шумського району.
Згідно державного акта на право колективної власності на землю 
серії ТР № 006, він виданий агрофірмі «Дружба», що в с. Тилявка Шумського району 22 серпня 1995 року, землю передано у колективну власність для виробництва товарної сільськогосподарської продукції відповідно до рішення Тилявської сільської ради народних депутатів від 18 липня 1995 року № 6. Згідно додатку 1 вказано: список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства.
ОСОБА_3 у вказаному списку не значиться.
Згідно позовної заяви ОСОБА_3 не була включена в списки осіб, членів колективного сільськогосподарського підприємства агрофірма «Дружба», які мають право на земельну частку (пай), і їй за життя не видавався сертифікат на право на земельну частку (пай) по КСП агрофірмі «Дружба», за свого життя вона не зверталася до агрофірми «Дружба» із заявою про включення її в списки таких осіб.
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року), кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.
Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року 
№ 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 
2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).
Водночас відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (у редакції 1992 року) членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» трудові відносини членів підприємства регулюються цим Законом і статутом підприємства, а громадян, які працюють за трудовим договором або контрактом, - законодавством про працю України.
З часу проведення паювання земель в агрофірмі «Дружба» з 1995 року до дня смерті (2008 рік), спадкодавець ОСОБА_3 в списки осіб, які мають право на земельну частку (пай), включена не була, сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримала, отже у неї право на земельну частку (пай) за життя не виникло, а тому не увійшло і до складу спадщини, яку прийняла спадкоємець ОСОБА_1 .
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, встановивши вищезазначені фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_1 права на земельну частку (пай) у порядку спадкування, оскільки ОСОБА_3 , як спадкодавець, такого права за життя не набула.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 02 вересня 
2020 року у справі № 530/311/19 (провадження № 61-18113св19) та 
від 02 березня 2020 року у справі № 573/813/19-ц (провадження 
№ 61-1543 св 20).
Доводи касаційної скарги про наявність підстав для визнання за ОСОБА_1 права на земельну частку (пай) у порядку спадкування після смерті матері - ОСОБА_1 є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. 
Інші доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2018 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               С. Ф. Хопта 
Є. В. Синельников
В. В. Шипович