УХВАЛА
15 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 524/6796/19
провадження № 61-9251ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Мартєва С. Ю., розглянувши питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 січня 2020 року, постанову Полтавського апеляційного суду від 04 травня 2020 року та додаткову постанову Полтавського апеляційного суду від 27 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до редакції газети «Автограф», головного редактора газети «Автограф» ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до редакції газети «Автограф», головного редактора газети «Автограф» ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області                                від 09 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 04 травня 2020 року, з урахуванням ухвали Полтавського апеляційного суду                   від 27 травня 2020 року про виправлення описки, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 536,80 грн на користь держави.
Додатковою постановою Полтавського апеляційного суду від 27 травня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області                       від 09 січня 2020 року у розмірі 5 305,20 грн.
19 червня 2020 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 січня 2020 року, постанову Полтавського апеляційного суду від 04 травня 2020 року та додаткову постанову Полтавського апеляційного суду від 27 травня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави судового збору за подання позову, апеляційної скарги.
Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків, а саме: для надання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.
У серпні 2020 року на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 22 липня 2020 року до суду надійшли матеріали.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.
В пункті 8 статті 129 Конституції України зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Суд вважає за можливе визнати вказану справу малозначною на підставі пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, оскільки спірні правовідносини вирішувалися відповідно до сформованої єдиної правозастосовчої практики розгляду подібних правовідносин, а ціна позову за вимогою майнового характеру не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (525 500 грн).
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. 
Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей. Однак, таких доводів касаційна скарга не містить.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Скаржник просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 січня 2020 року, постанову Полтавського апеляційного суду від 04 травня 2020 року та додаткову постанову Полтавського апеляційного суду від 27 травня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави судового збору за подання позову, апеляційної скарги. Досить важливим є те, що правове регулювання та застосування норм матеріального права у відносинах, які склалися між учасниками даного спору не представляють складності, суди попередніх інстанцій ухвалювали рішення відповідно до усталеної судової практики, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України). Таким чином, за встановленими фактичними обставинами справи та правовідносинами; правовим регулювання спору, справа не представляє значної складності, а відтак не належить до виключень із категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 січня 2020 року, постанову Полтавського апеляційного суду від 04 травня 2020 року та додаткову постанову Полтавського апеляційного суду від 27 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до редакції газети «Автограф», головного редактора газети «Автограф» ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                                  А. А. Калараш
В. М. Сімоненко
С. Ю. Мартєв