Справа № 155/1113/20  Провадження №33/802/718/20 	Головуючий у 1 інстанції:Санакоєв Д. Т. 	
Категорія:ч.1 ст.130 КУпАП 	Доповідач: Подолюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2020 року                                                                 місто Луцьк

       Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., за участю ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  на постанову судді Горохівського районного суду Волинської області від 15 вересня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого водієм ПП "Транском Альянс", визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. 
Також з ОСОБА_1 в дохід держави стягнуто 420 грн. 40 коп. судового збору.
Не погоджуючись із такою постановою судді ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність в частині накладення адміністративного стягнення, просить скасувати та звільнити його від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП на підставі ст.22 цього ж Кодексу, обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі закрити. Факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не оскаржується. 
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який апеляцію підтримав, а також перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Як вбачається з апеляційної скарги, постанова судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.09.2020 року в частині факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апелянтом не оскаржується, а тому в силу ч.7 ст.294 КУпАП перегляду в апеляційному порядку в цій частині не підлягає.
Разом з тим, як на підставу для скасування оскаржуваної постанови судді ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує про те, що суд першої інстанції при накладенні адміністративного стягнення не звернув належної уваги на те, що під час зупинки транспортного засобу він особисто повідомив працівникам поліції, що вжив одну пляшку пива і після цього керував автомобілем. При цьому, на місці зупинки погодився пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу, і не заперечував його висновок (стан алкогольного сп`яніння - 0,60 проміле). Крім того, в суді першої інстанції свою вину повністю визнав. Вказує також про те, що він працює в ПП "Транском Альянс" водієм вантажівки, і це є єдиним джерелом його доходу. На його думку є усі законні підстави для застосування до нього ст.22 КУпАП.
Крім того, в ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 просив також звільнити його від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП на підставі ст.21 цього ж Кодексу у зв`язку з передачею матеріалів на розгляд трудового колективу ПП "Транском Альянс" за клопотанням останнього, посилаючись на те, що він позитивно характеризується по місцю проживання та роботи, допомагає сім`ї, яка має дитину інваліда дитинства, яку періодично доставляє власним автомобілем в Горохівський інклюзивний центр. 
Проте, такі доводи апелянта на увагу суду не заслуговують з огляду на наступне.
За положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Дійсно, положеннями ч.1 ст.21 КУпАП законодавець передбачив можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.
Статтею 22 КУпАП України передбачив законодавець і те, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Проте, підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності у зв`язку з передачею матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд трудового колективу на підставі ст.21 КУпАП, немає, як і немає таких для його звільнення від відповідальності на підставі ст.22 КУпАП.
Вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та відповідно несе підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху.
Суд апеляційної інстанції вважає, що наведені в апеляційній скарзі пом`якшуючі обставини, а саме - визнання вини та щире каяття, позитивні характеристики з місця проживання та роботи, а також допомога сім`ї, яка має дитину інваліда дитинства, хоча і мають місце, однак не можуть слугувати підставою для передачі даних матеріалів справи на розгляд трудового ПП "Транском Альянс" на підставі ст.21 КУпАП, або ж звільнення від адміністративної відповідальності у відповідності до ст.22 КУпАП, оскільки, ОСОБА_1 цілком свідомо сів за кермо транспортного засобу після вживання алкогольних напоїв. 
Таким чином, оскаржувана постанова в частині відмови трудовому колективу у звільненні ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення на підставі ст.21 КУпАП, є цілком обґрунтованою та законною.
Водночас, апеляційний суд за наведених вище мотивів не вбачає підстав для можливості звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення на підставі ст.22 КУпАП.
Законною також є постанова в частині накладення адміністративного стягнення.
Так, відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Санкцією частини 1 статті 130 КУпАП для водіїв передбачено єдиний та безальтернативний вид стягнення, - такий як  штраф в розмірі  шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. 
Апеляційний суд вважає, що дані вимоги Закону суддею першої інстанції при призначенні адміністративного стягнення ОСОБА_1 були дотримані в повному обсязі, оскільки застосоване щодо нього стягнення повністю відповідає санкції статті, інкримінованого йому правопорушення і фактично є єдиним та безальтернативним видом стягнення.
А тому, законні підстави для скасування оскаржуваної постанови судді в частині накладення адміністративного стягнення з мотивів яких просить апелянт, відсутні.
При накладенні адміністративного стягнення суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст.23, 33 КУпАП врахував характер вчиненого проступку, дані про особу порушника, ступінь його вини, конкретні обставини справи та обґрунтовано визначив безальтернативне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, як це передбачено положеннями ст.33 цього Кодексу. 
Таким чином, усі доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду щодо незаконності судового рішення в частині накладення адміністративного стягнення та можливості його звільнення від адміністративної відповідальності на підставі ст.21 КУпАП або ж ст.22 цього Кодексу, жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, оскільки судом було правильно застосовано норми матеріального права та не порушено норм процесуального права.
Постанова судді Горохівського районного суду Волинської області від 15.09.2020 року є законною та такою, що винесена відповідно до вимог КУпАП, а тому підлягає залишенню без змін на підставі п.1 ч.8 ст.294 цього Кодексу.
Керуючись ст.294 КУпАП, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Горохівського районного суду Волинської області від 15 вересня 2020 року щодо нього, - без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського
апеляційного суду                                                                В.А. Подолюк