УХВАЛА

29 жовтня 2020 року 
м. Київ
справа № 1.380.2019.002103
адміністративне провадження № К/9901/26037/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Жука А.В.,
суддів: Мартинюк Н.М.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
перевіривши касаційну скаргу Територіального управління державної судової адміністрації України в Львівській області   
на рішення   Львівського окружного адміністративного суду   від 22 квітня 2020 року
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року 
у справі №1.380.2019.002103
за позовом ОСОБА_1     
до Франківського районного суду м. Львова, Територіального управління державної судової адміністрації України в Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1    звернувся в Львівського окружного адміністративного суду    з позовом до Франківського районного суду м. Львова, судом залучено Територіальне управління державної судової адміністрації України в Львівській області в якому просив із врахуванням уточнень позовних вимог;
-   визнати незаконним та скасувати наказ Франківського районного суду м. Львова від 22 березня 2019 року №35/К «Про звільнення ОСОБА_1 », 
- поновити його на посаді помічника судді Франківського районного суду м. Львова, 
- стягнути з Франківського районного суду м. Львова середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 квітня 2019 року в сумі 78655,87 грн., 
- стягнути з Франківського районного суду м. Львова моральну шкоду в сумі 110000,00 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року, позов задоволено частково; 
- визнано протиправним та скасовано наказ Франківського районного суду м. Львова від 22 березня 2019 року №35/К «Про звільнення ОСОБА_1 »; 
- поновлено ОСОБА_1 на посаді помічника судді Франківського районного суду м. Львова з 23 березня 2019 року; 
- зобов`язано Територіальне управління державної судової адміністрації України в Львівській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з проведенням усіх відрахувань відповідно до чинного законодавства. 
В іншій частині позову відмовлено.
12 жовтня 2020 року до Верховного Суду надійшли матеріали касаційної скарги Територіального управління державної судової адміністрації України в Львівській області.
Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши зміст оскаржуваних судових рішень, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з такого.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, серед основних засад судочинства, закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Згідно пункту 20 частини першої статті 4 КАС України встановлено, що адміністративною справою незначної складності (малозначною справою) є адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
З оскаржуваних судових рішень та зі змісту касаційної скарги вбачається, що предметом розгляду у даній адміністративній справі є визнання протиправним та скасування наказу про звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тобто дана справа пов`язана з проходженням позивачем публічної служби.
З матеріалів касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_1     обіймав посаду помічника судді Франківського районного суду м.Львова, яка не відноситься до посад, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища. 
У касаційній скарзі відповідач посилається на те, що зазначена справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики під час вирішення спорів з питань звільнення з посади помічника судді.
Оцінивши доводи касаційної скарги та правове значення цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, колегія суддів констатує, що скаржником не наведено обґрунтованих посилань на існування обставин, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та такі обставини не встановлені судом з поданих матеріалів касаційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на наведене, у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.
Разом з тим, Суд також враховує позицію висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції.
Також, до касаційної скарги відповідачем подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, в якій скаржником порушено питання про визнання причин пропуску цього строку поважними та поновлення строку на касаційне оскарження.
В обґрунтування такого клопотання зазначено, що копію оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції було отримано 31 серпня 2020 року, вперше скаржником направлено касаційну скаргу до Верховного Суду 07 вересня 2020 року, тобто у строк, передбачений КАС України для касаційного оскарження. 
Проте, ухвалою Верховного Суду від 28 вересня 2020 року касаційну скаргу було повернуто скаржнику у зв`язку з недоведеністю представником відповідача наявності повноважень на представництво.
Згідно зворотного поштового повідомлення (штрих код 0102930766035) копію ухвали Верховного Суду від 28 вересня 2020 року отримано скаржником 05 жовтня 2020 року, а 09 жовтня 2020 року (згідно квитанції на поштовому конверті) направлено повторно до Верховного Суду. 
Клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження обґрунтоване тим, що у разі повернення касаційної скарги Верховним Судом заявник має право в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою. 
Відповідно до вимог частини другої та третьої   статті 329 КАС України   учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 
Розглянувши обгрунтування клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, Суд дійшов висновку про поважність причин його пропуску та наявність підстав для його поновлення.
Також суд звертає увагу скаржника, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України,
УХВАЛИВ:
1.      Клопотання Територіального управління державної судової адміністрації України в Львівській області   про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
2.  Визнати причини пропуску строку на касаційне оскарження поважними та поновити процесуальний строк.
3. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Територіального управління державної судової адміністрації України в Львівській області   на рішення   Львівського окружного адміністративного суду   від 22 квітня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року у справі №1.380.2019.002103.
4. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

.................................
..................................
..................................

А.В. Жук
Н.М. Мартинюк
Ж.М. Мельник-Томенко
Судді Верховного Суду