УХВАЛА

03 грудня 2020 року 
м. Київ

Справа №  923/643/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Пєскова В.Г. - головуючого, Білоуса В.В., Катеринчук Л.Й.,

учасники справи:
позивач - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка",
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто-Лайф",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 за вх. №   8419/2020
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.10.2020 
у складі колегії суддів: Ярош А.І. (головуючий), Діброви Г.І., Принцевської Н.М.
у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Лайф",
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 
про стягнення 52 016,93 грн збитків,

В С Т А Н О В И В:
У липні 2019 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" (далі - ПрАТ "Страхова компанія "Уніка") звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Лайф" (далі - ТОВ "Авто-Лайф") 52 016,93 грн майнової шкоди в порядку суброгації.
13.11.2019 рішенням Господарського суду Херсонської області у справі №   923/643/19 позов задоволено повністю з мотивів доведеності та обґрунтованості позовних вимог.
30.07.2020 ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду залучено до участі у справі № 923/643/19 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.
01.10.2020 постановою Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Господарського суду Херсонської області від 13.11.2019 у справі № 923/643/19 скасовано, прийнято нове рішення про задоволення позову ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" повністю. Стягнуто з ТОВ "Авто-Лайф" на користь ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" суму майнової шкоди у розмірі 52 016,93 грн та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 921 грн. Доручено Господарському суду Херсонської області видати накази із зазначенням реквізитів сторін. 
11.11.2020 (згідно з поштовою відміткою на конверті "Укрпошта") ОСОБА_1 подано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.10.2020 у справі №   923/643/19 та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Також у касаційній скарзі скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.10.2020 у даній справі.
16.11.2020 зазначену касаційну скаргу передано колегії суддів у складі: головуючого - Пєскова В.Г., суддів: Білоуса В.В., Катеринчук Л.Й.
Дослідивши матеріали касаційної скарги, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.      
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Відповідно до частини сьомою статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Позов у зазначеній справі подано у 2019 році.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2019 встановлено у розмірі 1 921 грн.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом спору у цій справі є стягнення 52 016,93 грн майнової шкоди в порядку суброгації, що значно менше, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2019, а тому у розумінні Господарського процесуального кодексу України справа № 923/643/19 є малозначною. 
Обґрунтовуючи підстави відкриття касаційного провадження у малозначній справі, скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки судове рішення за наслідками розгляду цієї категорії справ впливатиме на права та обов`язки фізичних осіб, а тому не відноситься до юрисдикції господарських судів. Крім того, при ухвалені оскаржуваних рішень суди, на думку скаржника, застосували норми права про цивільно-правову відповідальність власників джерела підвищеної небезпеки в подібних правовідносинах, без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 03.10.2019 у справі № 761/22987/14-ц, від 14.08.2019 у справі №   761/36287/16-ц, від 18.12.2018 у справі № 554/1167/16-ц.
Скаржник також звертає увагу суду, що при постановленні оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції встановлено той факт, що шкода, завдана автомобілю Хонда Акорд, державний номер НОМЕР_1 , який було застраховано позивачем у справі, зазнав ушкоджень в результаті зіткнення не з автомобілем БОГДАН - А-09201, яким керував скаржник, а в результаті зіткнення з автомобілем ТОYОТА Camry з державним номером НОМЕР_2 під керуванням та власником якого є громадянин ОСОБА_2 , при цьому питання наявності чи відсутності вини безпосереднього заподіювача шкоди судом взагалі не досліджувалось. Вказаний факт було констатовано в рішенні суду апеляційної інстанції, натомість у порушення статті 1188 Цивільного кодексу України та практики Верховного Суду в аналогічних справах, суд апеляційної інстанції, на думку скаржника, не зважив на дану обставину. І крім того, встановивши факт, в результаті якого встановлено, що шкоду було завдано іншим автомобілем, а не автомобілем під керуванням скаржника, суд не досліджував питання наявності чи відсутності вини безпосереднього заподіювача шкоди.
Крім того, розглянувши справу в письмовому провадженні, при тому , що в суді першої інстанції справа розглядалася з викликом сторін, скаржник вважає, що суд позбавив його права реалізувати його права, визначені статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, а саме заявляти клопотання про витребовування доказів, призначення експертиз та залучення до участі у справі інших осіб, які були учасниками ДТП, в тому числі і безпосереднього завдавача шкоди автомобілю Хонда Акорд - власника автомобіля ТОYОТА Camry з державним номером НОМЕР_2 , під керуванням громадянина ОСОБА_2 , який також в даній ситуації порушив ПДР не вибравши належної дистанції, чим здійснив зіткнення з автомобілем щодо відшкодування шкоди, якому позивачем подано відповідний позов.
Всі ці факти, як зазначає скаржник, мають для нього виняткове значення, оскільки від доведення чи спростування вини інших учасників ДТП, у тому числі і вини громадянина ОСОБА_2 , залежить розмір його матеріальної відповідальності, а він не може спростувати факти, зазначені в оскаржуваному рішенні як встановлені, в іншій справі, оскільки не є учасником господарських правовідносин.
Проте доводи, викладені у касаційній скарзі, щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження, колегія суддів вважає необґрунтованими та не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі. Оскільки учасниками провадження у справі №   923/643/19 є юридичні особи, то суди розглянули цю справу з дотриманням правил суб`єктної юрисдикції, передбачених статтею 20 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, Верховний Суд вважає необґрунтованими доводи скаржника, що касаційна скарга стосується питання права, яке має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, з огляду на обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, а також різні встановлені обставини в цій справі та судових рішеннях, перерахованих скаржником у касаційній скарзі. Наведені скаржником доводи зводяться до заперечень обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій і до переоцінки доказів по справі, та фактично - до незгоди з ухваленими рішеннями судів попередніх інстанцій, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що посилання скаржника на застосування апеляційним господарським судом норми права про цивільно-правову відповідальність власників джерела підвищеної небезпеки в подібних правовідносинах, без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 03.10.2019 у справі № 761/22987/14-ц, від 14.08.2019 у справі №   761/36287/16-ц, від 18.12.2018 у справі № 554/1167/16-ц не є обґрунтуванням, яке могло б бути визнано таким, що підпадає під дію підпунктів "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України. 
Верховний Суд зазначає, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Таким чином, законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у частині другій статті 293 Господарського процесуального кодексу України, і це повністю узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.
При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".
З огляду на викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 за вх. №   8419/2020 на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.10.2020 у справі №   923/643/19, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню. 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 за вх. №   8419/2020, розгляд клопотаня про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.10.2020 у даній справі, колегією суддів не здійснюється.
Керуючись частиною 5 статті 12, статтею 234, пунктом 2 частини 3 статті 287, статтею 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду, - 
У Х В А Л И В:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №   923/643/19 за касаційною скаргою ОСОБА_1 за вх. №   8419/2020 на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.10.2020.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          В. Пєсков
Судді                                                                                                    В. Білоус
                                                                                                    Л. Катеринчук